FLORA DE CATALUNYA 
Gènere 709. -- EPIPÓGON GMEL. 
(Del grec èmí, sobre, i moòyev, barba, perquè, no havent-hi torsió a l'ovari, 
el label resta superior i té la forma d'una barba.) 
Flors groguenques, tacades de púrpura, oloroses, bastant grans, penjants, 
en nombre de 2-3 en espiga curta, bràctees membranoses, ovades, blanqui- 
noses, tèpals d'un blanc groguenc, canaliculats, obtusos, lanceolats, els 
laterals interns més amples que els externs, label erecte, ample, trilobat, 
amb els lòbuls petits, estesos, arrodonits, el del mig gran, còncau, fistonat 
al marge, amb crestes purpúries, esperó sacciforme, ascendent, ovari ovoide 
globulós, no torçat però sostingut per un pedicel retort .Rizoma ramificat, co- 
raHiforme, de branques escamoses, tija d'r-2 dm, cilíndrica, fistulosa, gro- 
guenca, afilla, amb beines truncades, separades. 
rs 2,638. — E. aphyllum Svvartz — E. 
Gmelínii Rich. 
(perquè és ahle , Gmelinii, perque fou dedi- 
cada a Johann Georg Gmelin, autor de la 
Flora sibirica.) 
Geografia. — Boscos ombrosos, paràsita sobre les 
arrels de diverses coníferes i del faig, planta pce 
abundant i d'habitació poc estable, puix que des- 
apareix freguentment durant diversos anys (Ca- 
mus, p. 365): Pireneu central, raríssima (Bub), 
prop de Luchon, a la Cascada de l'Infern (Timbal 
i altres) — Jul.-Set. 
Epipógon aphyllum 
365 
