PUBLICACIONS DEL INSTITUT DE GILENCIERS 
Gènere 736. — HELEÓCHARIS R. BR. 
(Del grec Eloc, estany, i yàpiç, joia, com si diguéssim alegria de l'estany, per tal 
com aquestes plantes solen vestir de verdor les vores de les aigues estancades.) 
Flors hermafrodites, en espiga terminal multiflora, escames multiseriades, 
la inferior o les dues inferiors més amples i estèrils, flors formades per un 
verticil de cerres hipògines més curtes que l'escama, amb pestanyes inclinades 
cap a baix, tres estams, dos estigmes plumosos, aquenis coronats per la base 
engruixida i persistent de l'estil. Tija afilla, rodejada a la base per fulles 
sense limbe, plantes glabres. 
Tres estigmes, tija capillar, tetràgona solcada, rizoma cespitós, espiga 
de 2-4 mm, aqueni blanquinós, estriat longitudinalment . : 
Tel 2,768. H. acicutarel 
Dos estigmes, tija no capillar, cilíndrica comprimida, rizoma serpente- 
jant, espiga de '8-20/mm.. (ae a a IO 
'Escama inferior que envolta solament la meitat de la base de l'espiga, 
tija bastant robusta, aqueni groguenc, llis . 2,769. H. palustris. 
lEscama inferior que envolta totalment la base de l'espiga, tija dèbil i 
més rodona, aqueni bru, finament puntejat 2,770. H. uniglumis. 
2,768. — H. acicularis R. Br. — Scir- 
pus acicularis L. 
(del llatí acicula, l'agulla, per les tiges primes 
com agulles.) 
Rizoma cespitós, amb llargs estolons filifor- 
mes, tiges de 5-15 cm, capillars, dretes, tetrà- 
gones solcades, llises, fulles reduides a llurs 
beines truncades, no foliàcies, espiga molt petita 
(2-4 X 1-2 mm), ovoide aguda, solitària, termi- 
nal, pauciflora, d'un verd brunenc, escames 
Heleócharis acicularis oblongues obtuses, nervades fins a l'àpex, Vin- 
ferior envoltant la base de V'espiga, tres estig- 
mes, 3-6 cerres caduques, aqueni transovoido-oblong, blanquinós, finament 
estriat en direcció longitudinal. 
