ESP QUAN DE CATALUNYA 
Ciperàcies, G. 736. - Heleócliaris. 
Geografia. — Vores d'estanys i de corrents d'aigúes: Paratges torbosos de la 
muntanya de Sant llorenç de Cerdans, Ceret (Compy.), Montgrony (Sen.l). Zet- 
tersted el considera d'existència probable a les valls inferiors del Pireneu central. — 
Juny.-Set. 
2,769. — H. palustris R. Br. — Scirpus 
palustris L. 
(del llatí palustris, Propi dels pantans, perquè 
sol fer-se als aiguamolls.) 
Rizoma gruixut, llargament serpentejant, ti- 
ja d'1-6 dm, dreta, cilíndrica comprimida, bas- 
tant robusta, fulles reduides a r-2 beimes trun- 
cades quasi horitzontalment, espiga oblonga, 
solitària, terminal, de 8-20 mm, multifiora, 
bruna, escames ovades lanceolades, agudes, 
Heleócharis palustris o verdes a la carena, hialines al marge, les dues 
Po inferiors estèrils, que envolten solament la mei- 
tat de la base de l'espiga, dos estigmes, 4-6 setes hipògines aspres, més llar- 
gues que l'aqueni, que és transovoide comprimit i d'angles obtusos. 
Geografia. — Llocs humits i estanyats: Litoral de Barcelona, Montcada, Tossa, 
Montsoliu i altures de les Gabarres — Vic, poc comuna (Masí.), la Cellera (Cod. I), 
prop de Girona (Bub.), Arlés, Sant Llorenç de Cerdans (Compy.), Coll-lliure 
(Gaut.), Vall de Luchon (Zett.) — Maig-Ag. 
2,770. — H. uniglumis Schult. — Scir- 
pus uniglumis Lin£ 
(perquè, al contrari del que ocorre en l'espècie 
anterior, aquesta només té una sola gluma o 
escama estèril a la base de la inflorescència.) 
És molt afí a l'anterior i frequentment con- 
fosa amb ella. Hom la distingueix per les tiges 
més primes, més consistents, lluents i més ro- 
io dones, per l'espiga de 8-15 mm, d'un bru més 
, DeleGon acta UBielrana o fosc, amb escames triangulars lanceolades, més 
o agudes, la inferior triangular, més ampla que 
llarga, no apiculada, que envolta enterament la base de l'espiga. 
Geografia. — Vores d'aigúes: Cerdanya, Montlluís, Font Romeu, Coll de Puig- 
morens (Gaut.), Montlluís (Bub.), Molins (Sen.). — Maig-Ag. 
$ 55 
