EE OU ED SCA MIL NA 
Gramínies. G. 756. - Echinóchloa. 
mútiques, les primeres molt desiguals, la inferior sis vegades més curta 
i glabra, la superior peluda. 
Geografia. — Terres cultivades: Terrassa, Gelida — Manresa, prop de la Riera 
de Rajadell (Puj., C.I), la Cellera (Cod.l), Teià (Hb. Costa). — Ag.-Set. 
2,889. — E. crus-galli P. B. 
(del llatí crus, pota, i gallus, gen. galli, gall, 
és a dir, pota de gall, alludint a la forma del 
vaquis de la inflorescència.) 
Sinonímia. — Cerreig , casl., panicello, mi- 
jera , fr., pied-de-coq. 
Tija de 2-I10 dm, dreta o ajaguda a la base, 
freguentment ramificada, fulles planes, amples 
de 5-I0 mm, acuminades, glabres, comunament 
Echinóchioa crus-galli ondades i sense lígula, panícula contreta, verda 
o violada, composta d'espigues alternes, unila- 
terals, amples de 4-8 mm, eriçades, formades d'espiguetes de 3-4 mm, 
peludes eriçades, ovoides, en quatre rengles irregulars, glumes i glumelles 
mucronades o aristades, aquelles desiguals, la inferior tres vegades més 
curta, glumella inferior igual a un terç de la superior. 
var. aristata Rehb. — GlumeHa inferior de la flor estèril llargament 
aristada. 
Geografia. — Camps humits i vores de reguerols: Des del litoral a les valls pire- 
nenques. l.a var. aristata, menys frequent que el tipus, a Cerdanyola — La Cellera 
(Cod. 1) — Jul.-Oect. 
2,890. — E. colona Parl. 
(del llatí colonus, Propi per al conreu, perquè 
es fa als conreus com una mala herba.) 
Considerada per Husnot com a subespècie de 
l'anterior , hom la distingeix per ésser més pri- 
ma i de menor talla, per la panícula menvs pe- 
luda, pels pèls de la base de les espiguetes pocs 
o nuls, per les espigues més estretes (3-4 mm) 
i les espiguetes més petites (2 mm), amb les 
glumes i glumelles mucronades, la glumela 
inferior igual a la meitat de la superior. 
Echinóchloa colona 
Geografia. — Llocs humits, vores dels corrents: Can Tunis — Bagà, a les vores 
del Bastareny (Puj., C.1), Pla del IJobregat, Premià (Sen.l) — qul.-Oct. 
135 
