EPLORACDENCATABUNYA 
Gramínies. G. 795. - Eragrostis. 
2,988. — E. màjor Host — E. megas- 
tàchya Lindi. 
(per la seva grandària, megastachya, de uéqoç, 
gran, i otàguc, espiga, és a dir, d'espiguetes 
relativament grans.) 
Tiges d'r-5 dm, geniculades ascendents, fu- 
lles planes, linears acuminades, aspres i amb 
tubercles glanduliformes petits i clars al marge, 
glabres com també les beines, lígula formada 
de pèls curts amb un fascicle de pèls llargs a 
Eragrostis major cada banda, panícula ovada, bigarrada de verd 
Te RR mi A ET ya di de violat, bastant densa, amb les branques 
curtes, filiformes, solitàries o geminades, curtament nues a la base, espigue- 
tes molt més llargues que els pedicels, amples d'uns 3 mm, amb 4-40 flors 
imbricades, glumes un poc desiguals, ovato-lanceolades, agudes, glumelles 
un poc desiguals, la inferior obtusa, escotada i mucronada. 
Geografia. — Comuna a les hortes i terrenys arenosos, cultivats: Litoral, Vallès, 
Penedès i Bages — Olot, Girona, Empordà (Vay.), Cierp (C. et S.) — Jul.-Oct. 
2,989. — E. minor Host — E. micros- 
tàchya Coss. et Germ. 
(per ésser menor, en totes les seves parts, que 
V'espècie anterior.) 
Es molt afí a l'espècie anterior, de la qual 
s'aparta per ésser planta més feble, amb les 
beines guarnides de pèls llargs, la panícula més 
fluixa, de rametes més primes i més llarga- 
ment nues, els pedicels capillars, les espigue- 
tes sublinears, d'uns 2 mm d'ample, més cur- 
tes, la glumella inferior ordinàriament molt 
obtusa, rarament escotada i mucronulada. 
Eragrostis mínor 
Geografia. — Hortes i terres arenoses cultivades : Al Vallès, Penedès i Bages — 
Cap a Horta, Tortosa i Alfacs , de Tremp a Ponts, etc., de la Segarra Alta (Costa), 
de Ripoll a Sant Joan de les Abadesses (Sen. l) — Jul.-Oct. 
N. B. També hem trobat a Terrassa, perfectament naturalitzada, l'Eragrostis 
collina Trin. var. hispanica Pau, a la vora esquerra de la Riera del Palau, davant de 
can Bosc de Basca. — Maig del 1883 i juny del 1904, legi. 
219 
