PUBLICACIONS. DE L'INSFITUE DE CIENCRES 
Gramínies. G. 8oS. - Vúlpia. 
lígula curta i truncada, panícula espiciforme, unilateral, llarga de 10-20 cm, 
verda o violàcia, envoltada inferiorment per la beina de la fulla superior, de 
rames erectes, aplicades, les inferiors geminades o solitàries, espiguetes de 4-8 
flors, gluma inferior igual a un terç de la superior, que és més curta que les flors 
i no té aresta, glumella inferior 40 Pestanyosa, d'aresta més llarga que ella. 
Subesp. V. seiuroídes Gmel. — Tiges més llargament nues sota la panícula, 
que és més curta (6-I0 cm) i menys estreta, peduncles inferiors i mitjans pàtulo- 
erecles, no aplicats a l'eix, glumes la meitat més llargues, la interior quasi igual 
a la meitat de la superior, que quasi ateny la base de l'aresta de la glumella 
immediata. 
Geografia. — Llocs arenosos incultes : Terrassa, Blanes, Montseny — Pla de Barce- 
lona, camps de Sarrià, Pla del I Jobregat, Sant Boi, etc. (Costa) , Olot, Girona, Empordà 
(Vay.), el Miracle (Marcet I), Sant Beat (C. et S.). La subesp. V. sciuroides Gmel., a 
Terrassa, Vidreres i Tibidabo. — Abr.-Jul. 
3,013. — V. geniculata Lintg 
(del llatí geniculatus, nuós, que fa colzes, per la 
manera de créixer les tiges d'aquesta espècie.) 
Anual, d'arrel fibrosa i tiges d'I-4 dm, ge- 
niculades, nues superiorment, amb les fulles 
planes i després plegades convolutes, pubes- 
cents, lígula curta, panícula oblonga, de 5-I5 
centímetres, fluixa, amb les rames inferiors 
reunides en nombre de 2-5, pedicels tan llargs 
com les espiguetes, aquestes de 3-5 flors, gluma 
Vulpia geniculata - inferior igual almenys a la meitat de la superior, 
cemmememssmsss tan llarga com les flors de l'espigueta i mútica, 
glumella amb aresta tan llarga com ella. 
Geografia. — Terrenys arenosos del litoral mediterrani : Prats torbosos de Banyuls i 
litoral del Rosselló (Compy.) , Banyuls, Portvendres, Cotlliure, Argelés (Husn.), on sem- 
bla que no ha estat retrobada. — Abr.-Juny. 
N. B. Costa esmenta també la V. delicatula Linl, trobada per Puiggarí a Puig-altet, 
i al Jardí Botànic antic de Barcelona. A aquesta espècie podria pertànyer una planta 
collida per Sennen al Tibidabo el mes de juny del 1911, però no una altra donada amb 
igual determinació procedent de Cabanes (juny del 1905), que tenim per V. longisela 
Hachel. 
