EE OR DE CAT DUN A 
Gènere 827. — NARDUS L. 
(Nardus, en Dioscòrides i en altres autors de l'antiguitat, és el nom d'una arrel o rizoma 
molt fibrós i aromàtic, que venia d'Orient, i Linné l'emprà per a constituir un gènere 
de gramínies en el qual resta inclús el Nardus gangitis spuria narbonensis, de L''Obel.) 
Espiga dreta, unilateral, prima, fluixa, un poc fràgil, formada de dues 
rengles d'espiguetes blavenques, alternes, sèssils en les excavacions dei raquis, 
lanceolades alenades, uniflores, aristades, glumes nulles, reduides a una dent 
a la base de les excavacions, glumelles desiguals, la inferior coriàcia, lancec- 
lada linear, trígona carenada, aristada, la superior més curta, entera, tres 
estams, un sol estigma molt llarg, terminal, cariòpside linear trígona, atenuada 
en una punta alenada formada peu l'estil persistent durant llarg temps, lliure, 
convexa a la cara externa i canaliculada a la interna. Herbes perennes, amb el 
Et Les — TiZOMma fornit de moltes arrels gruixudes, mul- 
ticaule, tiges d'I-4 dm, dretes, primes, fasci- 
culades, amb un sol nus, nues superiorment, 
febles, glauques, fulles convolutes setàcies, rí- 
gides, amb beines esquamiformes, acanalades. 
3,091. — N. stricta L. 
(del llatí strictus, rígid, per la rigidesa de les 
fulles.) 
Nardus stricta 
Geografia. — Pastures de les muntanyes silícies : Montseny, prats de Santa Fe , Núria, 
altures de Coma de Vaca — Rasos de Peguera , Pireneus orientals i ports dels Pireneus 
centrals, les Maleides (Zett., Costa) , Molló, Rocabruna, Coll de Bernadell (Vay.), del 
Canigó fins a la Cerdanya, i des del Carlit fins als límits d'Andorra (Gaut.) : Pla de Beret 
(C. et S.) — Maig-Ag. 
38 297 
