ESP ORRENS (DGT ANTE U NSV A 
ment vers l'àpex, que és arrodo- 
nit. Fig. 59. 
Fig. 58. Espàdix i espata d'un Arum 
esperó. Prolongació tubular de la 
base del calze o de la corolla o 
d'alguna de llurs peces. Fig. 60. 
Fig. 59. Fulla espatulada 
esperonat -ada. Proveit d'esperons. 
Fig. 60. 
espicitorme. Que té forma d'espiga. 
$o 
393 
espiga. Inflorescència racemosa, sim- 
ple, de flors sèssils disposades al 
llarg d'un eix. Fig. 61. 
Fig. 60. Esperons d'una Viola i d'una Linaria 
espigueta. Inflorescència elemental 
de les gramínies, consistent en 
una espiga petita amb una o dues 
bràctees estèrils a la base. Fig. 61. 
Fig. 61. Esquema d'una espiga (a la dreta). Espigueta 
d'una gramínia (a l'esquerra), amb la gluma inferior (GI), 
la gluma superior (GS), les glumei'les inferiors (gi) 
i les superiors (gs) 
espina. Punxa originada per la tija, 
rames, etc., d'una planta, trans- 
formades en un òrgan agut i en- 
durit, com ocorre en l'argelaga, la 
gatosa, l'arç blanc, etc. 
espinescent. Quasi espinós, armat 
d'espines febles. 
espínula. Espina tènue, a penes vul- 
nerant o no vulnerant. 
espinulós -osa. Amb espínules. 
espontani -ània. Dit del vegetal que 
creix sense conreu. 
