12 



Almindelige Epifyter paa Gigartina er Chantransia virgalula, 

 der meget ofte daiiner et ta*t, flojelsagtigt Dsekke paa den stilk- 

 agtige Del af Thallus, og Dennalolithon macrocarpum f. faro- 

 ensis, der fmdes paa den som storre eller mindre, lysrosa Skor- 

 per. Meilern Gigartina forekommer ofte, fornden Corallina offi- 

 cinalis, Ceramium rubrum, Chondrus crispus, Polysiphonia nr- 

 ceolata, Acrosiphonia albescens og hyppig yngre og aeldre Planter 

 af Himanthalia lorea. Men i Almindelighed er denne Indblan- 

 ding af andre Alger ret ringe eller naesten helt manglende, 

 hvorfor det ogsaa er Gigartina's mork rod])rnne Farve, der do- 

 minerer. 



I Folge Hansteen (21, p. 348) og Boye (4, p. 22) forekom- 

 mer der längs Norges Vestkyst et ganske lignende Gigartina- 

 Samlag. Kim ved sin Farve synes det norske Samlag at afvige 

 fra det faeroske. Boye skriver nemlig: »Den (formationen) er 

 meget iojnefaldende paa lang afstand som et lyst gnlgront belte 

 straks over nederste vandstandsmserke; de enkelte algeindivider 

 er nemlig aldeles afblegede i sollyset«. Ved Faeroernes Kyster 

 bevarer Gigartina derimod altid sin morke, r0dl)rime Farve. 



Gigartina-Samlaget bar jeg fundet smukt ndviklet f. Ex. naer 

 Mundingen af Trangisvaagfjorden paa dennes nordre Side, hvor 

 Gigartina, som Tavle 6 viser, danner udbredte Bevoxninger paa 

 horizontale Klippellader. Paa Snmbo Holm fandtes Gigartina- 

 Samlaget paa ndsat Kyst i 2 — 4 Fods Hojde og paa Myggenaes 

 Holm har jeg endog set det i mindst 10 Fods Hojde over laveste 

 Vandmaerke. 



Umiddelbart nnder dette Samlag voxer 



Hirn a n th a lia -Samlag et. 



Det ejendommelige og karakteristiske Himanthalia lorea- 

 Samlag er yderst almindeligt ved Faeroernes ndsatte Ivyster: det 

 voxer umiddelbart over laveste Vandmaerke og ned til det snb- 

 litorale A/ana-Samlag. Medens Himanthalia-Samlaget i horizontal 

 Retning paa flade Klipper kan have betydelig Udstraekning, har 

 det i vertikal kirn ringe Bredde, i Almindelighed naeppe mere 

 end en Fod. Dog kan det paa skraanende Klippeflader, hvor 

 Soen til Stadighed skyller op, naa en Del hojere op over Ha- 

 vets Overflade, undertiden endog op i Callithamnion-Samfundei, 



