II 



ALGEVEGETATIONENS ALMINDELIGE KARAKTER. 



Som Helhed betragtet maa Algevegetationen ved Faeroernes 

 Kyster betegnes som saerdeles kraftig og frodig. At der na- 

 turligvis paa ugunstige Lokaliteter som overst i Fjaeren eller 

 haderst i Bugterne, hvor Vandet bliver mere brakt eller naesten 

 helt ferskt, kan findes en Del forkroblede Former bar ingen 

 Betydning i Sammenligning med den Frodighed, der ellers prae- 

 ger Vegetationen. Man kan vel ogsaa vanskeligt taenke sig nogen 

 l)edre Lokalitet for Udviklingen af en kraftig Algevegetation 

 end Faeroerne, hvor Kystens Beskaffenhed, Beliggenheden midt 

 ude i et stört Ocean og Klimaet alle er günstige for Algernes 

 Trivsel. 



Ofte endog langt over overste Vandmaerke og ned til ca. IT) 

 Favnes Dybde har man en taet, veludviklet Algevegetation, der 

 ved Tidevandet paa en natnrlig Maade deles i 2 Regioner: den 

 litorale og sublitorale. Faa Steder vil man vist finde en saa 

 yppig litoral Flora som den faeroske. Dette maa natnrligvis forst 

 og fremmest tilskrives det meget günstige Klima, dernaest Be- 

 liggenheden i det aabne Hav, hvis Braending mesten altid raser 

 mod Kysterne og bevirker, at Algerne kan voxe i betydelig 

 Hojde over hojeste Vandmaerke. Dog naar Vegetationen i Fjae- 

 ren paa ndsat Kyst naeppe nogensinde en saadan Fylde, som 

 man paa mere beskyttede Steder finder hos Fucace- Vegetationen. 

 Men ogsaa denne rige, litorale Flora bliver langt overllojet af 

 den sublitorale Regions Lammana-Vegetation, hvis ofte mesten 

 mandshoje Skove med en rig Underskov af Epifyter i stör Ud- 

 straekning daekker Havbunden. 



Som i det hele taget i de koldt tempererede Have, saaledes 

 er det ogsaa ved Faeroernes Kyster Brunalgerne, der med Hen- 



'>* 



