
Så 
det Sted (Fig. VIL, 1 «), hvor Kanten begynder at stige op ad Processen. —- Korte 
Baand paa indtil 34 Celle har jeg et Par Gange iagttaget. 
| Saltvand. Forekommer -fortrinsviis i det brune Moleer fra Fuur, i 
hvilket det er en af de almindeligste Arter. I det hvide Moleer har jeg kun 
fundet nogle enkelte Exemplarer. 
SE TRINAGETA EXCAVATA-NSP. 
Fab:rmnostr: EV.sFi0. TX. 
Grundfladens Omrids lrekantel med dybt udhulede Sider, saa al der dannes 
el forholdsvis lille, solidt Midlpark med tre fremspringende Arme, der have afrundede 
eller svagt spidse Hjørner. Hovedfladens Omrids noget slærkere udhulet mellem Ar- 
mene, forøvrigt congruerende med Grundfladen.  Hovedfladen adskilt fra Skallens Sideflade 
ved en fremspringende Kant.  Endeprocesserne forholdsviis lave, uden Kjøl paa Yderkanten, 
med korte, buekrummede Torne.  Hovedfladens midterste Parti slærkt ophøret, uden central 
Fordybning. Skulpturen paa Skallerne dannet af forholdsvits store Korn, ordnede 
i concenlriske Kredse om Midlpunklet; Kornene paa Sidefladen stærkere og kantede, ord- 
nede i to buede Længderækker ; c. 16: 0,05rm, talte langs Sømmen. Bindehindens 
Skulptur ubekjendt. Længde = 0,0665rr — Q,110rm», 
Ehrenberg opstillede i sin Tid ") en Triceratium Solenoceros fra Bermudas- 
lagene efter en Haandtegning af Bailey, dog uden selv at have seet Exemplarer; 
efter Beskrivelsen, der imidlertid kun angaaer Hovedfladens Omrids, kunde denne 
Ehrenbergske Art synes at høre herhen, men Forfatteren har imidlertid hverken 
der eller senere oftentliggjort nogen Tegning af den. Senere har Brightwell aftegnet 
» Triceratium Solenoceros Ehrenb.” fra samme Lokalitet?), hvilken Figur er kopieret 
hos Pritchard ?); men Beskrivelsen og Figuren vedrøre ligeledes kun Hovedfladen, 
og da der udtrykkelig siges: , This species differs from every other by its long linear 
rays, which have neither pseudo-nodules nor processes", kan jeg ikke antage 
Andet; end at Brightwell har havt en fra nærværende Art forskjellig Form for sig. 
i Størrelsen, og med den Formen af Grundfladen, vexler, som Fig. IX, 1——3 
ville vise, endeel, men de væsentlige Karakterer holde sig dog bestandigt uforandrede. 
Paa større Former ere Armene smallest paa Midten (Fig. IX, 1), saa at de udvide 
sig hen mod Hjørnerne ligesom til et Hoved; paa mindre Former (Fig. IX, 3) er 
Hovedet næsten forsvindende, men der findes talrige Overgange mellem disse to 
Yderformer. Skallens Sideflade skraaner ikke saa stærkt udad mod Sømmen som 
hos den foregaaende Art, hvorfor Omridset af Hovedfladen og Grundfiaden omtrent 
falde sammen. Skulpturen paa Skallerne er, som ovenfor anført, dannet af tykke 
Punkter, der nærmest ere ordnede i concentriske Ringe, men tillige, som Figurerne 
ville vise, i radierende Linier; paa Overfladen af Armene er Skulpturen mere tynd, 
1) Monatsber. der Berl. Akad. 1844 p. 273. 
Sd onrn of "microsc science" vol. Tp. 248,7 PP IV Fig: I. 
)REn tas ISEN TABE SV Riel 15; 
