T 
Ud > 
og dannes kun af en enkelt, uregelmæssig Linie af Korn, naar man fraregner de 
stærkere Randkorn. 
Saltvand. Kun iagttaget i det brune Moleér fra Fuur, i hvilket den 
tilmed kun forekommer sparsomt. » 
GEN. 3:  SOLIUM GEN. NOV. 
Hovedfladens Omrids regelmæssigt kvadratisk eller rhombisk; dens Overflade med 
fire hjørneslillede Processer, der hver ende med lo Torne. Forøvrigt Familtekarakteren. 
Med Hensyn til denne Slægt gjælder det Samme som om den foregaaende, 
at muligviis Arter, der høre ind under den, tidligere ere beskrevne, sandsynligviis 
under Slægten Amphitetras, med hvilken nærværende Slægt er analog, og med 
hvilken den stemmer overens i Formen af Hovedfladens Omrids. Af de bekjendte 
Amphitetras-Årter er der imidlertid iugen, som kan være bleven forvexlet med 
nedenanførte, indtil videre eneste bekjendte, Art. 
12 "SOLIUM EXSCULPTUNM NS P: 
Fab: mostr LV SEE SKE 
Grundfladens regelmæssigt kvadraliske eller rhombiske Omrids udhulet paa 
Siderne, saa at der dannes et fiirkantet solidt Midlparti med fire fremspringende korle og 
afrundede Arme.  Hovedfladens Omrids næsten congruent med Grundfladens, kun lidt 
mere indskaaren og med mnogel kortere Arme.  Hovedfladen adskilt fra Skallens Sideflade 
ved en ophørlel Kant. Processerne af veælende Høide, uden fremtrædende Kjøl paa Yder- 
kanten, der foroven er rellinel, forneden derimod har en større og 1—2 mindre, afrundede 
Indskæringer. Tornene korte, buekrummede.  Midlpartiet mellem  Processerne danner 
en jævnt opsligende, foroven fladt afrundet Høi. Skulpluren paa Skallerne døbbell: 
Deels temmelig fine Korn, der paa Midlpartliel ere ensformigt og regelløst spredte, paa 
Årmene derimod ordnede i krydsløbende, buekrummede Linter ; deels stærke Ribber, der afskære 
Årmene fra Midtpartiel og forløbe ned over Sidefladen.  Bindehindens Skulptur 
ubekjendl. Længde (af Grundfladens Sidej = 0,035rm — 0(.,G8&rm, 
Som ovenfor anført, er Hovedfladens (og Grundfladens) Omrids ikke altid 
kvadratisk, men undertiden mere eller mindre rhombisk (sml. Fig. X, 3, hvor 
Diagonalen k—k er større end Diagonalen n—n), og svarende dertil ere da Ende- 
processerne ulige høie, idet kun to og to ere ligestore. De baanddannede Kolo- 
nier vedblive imidlertid desuagtet at være ganske regelmæssige, idet de to længere 
Processer i saa Tilfælde støde op til de to kortere paa Nabocellen, ligesom ogsåå 
Hovedfladens Omrids vedbliver at være regelmæssigt og symmetrisk efter begge Axer. 
Afvigelsen fra den regelmæssigt kvadratiske Form er i alle Tilfælde saa ringe, at man 
neppe kan opfatte den med Øiet, men først overbeviser sig derom ved nøiagtige 
Udmaalinger; den største Forskjel, jeg har iagttaget mellem Axerne, er den, åt den 
mindste Axe var —= 14 af den .største, pa 
Processerne vexle temmelig meget i Højde hos de forskjellige Individer, 
idet de udgjøre fra en Femtedeel til Halvdelen af Sideiiniens Længde. Det iøine- 

rer eve Eee 
kr å 

