36 
temmelig daarlig Figur i Ehrenbergs Mikrogeol., men som imidlertid er tilstrækkelig 
kjendelig. ”Sidefladen findes intetsteds omtalt. Dens Omrids er langstrakt elliptisk, 
naar Bindehinden er smal, idet Skallerne ere konvexe omtrent som et almindeligt 
Uhrglas; er Bindehinden bredere, fjernes Skallerne naturligviis fra hinanden, og det 
elliptiske Omrids modificeres paa en tilsvarende Maade. 
Saltvand. Kun funden »fossilf, idet den danner Hovedmassen af det brune 
Moleer fra Fuur, i hvilket den som oftest findes i smukke hele Exemplarer; i det 
hvide Moleer forekommer den kun sparsomt. (Kitzing angiver den”) levende fra 
»Jyllands Kyster”.) 
2. COSCINODISCUS RADIATUS EHRENBERG. 
Ebrbes MikrossTab XXE Bie 
Smith synops se IEEE L34 
Pritchard Infus. 1861, Tab. XI, Fig, 39—40. 
Saltvand. Ligesom foregaaende kun funden indleiret i Moleret, og 
ligeledes hyppigst i det brune Moleer, skjøndt ikke saa talrig som hiin. 
GEN. 7. ACTINOCYCLUS (EHRENBERG). 
omith= syn: vor Tap ed: Clare end: 
Til Smiths Slægtsdiagnose kan føjes, at Cellerne, idetmindste for neden- 
anførte Arts Vedkommende, saavel forefindes enkeltlevende som i korte Kolonier 
påa 4—6 Celler, en Iagttagelse, der ydermere beviser, at den gængse Familie 
Coscinodisceæ er uholdbar som saadan. 
Ehrenberg opstillede 1837 en Slægt Actinocyclus ?), der kort efter nærmere 
blev faststillet 3), og hvorunder 2 Årter opførtes. Slægten karakteriseredes som ,flade 
Skiver, der ved radiært stillede indre Septa vare deelte i et forskjelligt Antal Rum.” 
Senere, da Arternes Antal forøgedes, udskilte Ehrenberg endeel Arter under et nyt 
Slægtsnavn Åctinoptychus, for hvilken den oprindeligeSlægtsdiagnose bibe- 
holdtes, medens de øvrige Arter, der beholdt det oprindelige Slægtsnavn, nu karak- 
teriseredes som manglende de indre Septa. Denne Forvirring, som saaledes fra Begyn- 
delsen klæber ved Slægten Actinocyclus, forøges endydermere derved, at det Forhold, 
hvorpaa Adskillelsen fra Actinoptychus begrundes, overhovedet er illusorisk og 
beroer paa en optisk Skuffelse. Overfladen af Skallen er nemlig stærkt og regel- 
mæssigt bølget, hvoraf altsaa følger, at man kun kan faae Halvdelen af de Felter, 
hvori Overfladen saaledes deles, samtidig i Focus; de andre ere samtidigt mørkere 
og utydelige, og Grændsen mellem et saadant mørkt og lyst Felt kan da let ansees 
ior en Væg. Da man saaledés ikke kan sondre de to nævnte Slægter efter dette 
Forhold, er man formeentlig berettiget til at fastholde Slægtsnavnet Actinocyclus 

SÆR 
)opecs Aloare pe 125: 
7?) Monatsber. der Berl Akad.-1837 p. 61. 
ss Infusionsth: 48387711 
i 




