6 
indrømme Umuligheden af at give en for Andre blot nogenlunde brugbar Beskrivelse 
ai saadanne Former, hos hvilke en lille Krumning eller et lille fremspringende Parti paa 
Skallen afgiver væsentlige Artsmærker. Man maa altsaa fordre, at Forfatterne, for- 
saavidt de ønske, at deres Arbeider skulle være tilgængelige for Andre, maa oplyse 
deres Arter ved omhyggeligt udførte Tegninger, og at disse maa være udkastede ved 
en tilstrækkeligt stærk Forstørrelse. Men for åt en Art skal kunne blive kjendelig, 
er det imidlertid i de allerfleste Tilfælde ikke nok at beskrive og aftegne den fra 
een Side alene; man maa idetmindste aftegne den baade fra Hoved- og Sidefladen, 
samt helst angive Formen af Tværsnittet, skjøndt dette Sidste vel i mange Tilfælde 
kan være overflødigt, naar man kjender de to andre Flader. Denne Fordrings 
Berettigelse fremgaaer tilstrækkeligt af den Omstændighed, at vidt forskjellige Arter 
eller Slægter ofte kunne ligne hinanden paafaldende fra en af Siderne og saaledes 
let forvexles, (f. Ex. de hinanden fjerntstaaende Fragilaria- og Himantidium-Arter). 
Fremdeles maa Skulpturen påa begge Flader omhyggeligt gjengives; man maa under- 
søge, om der er en eller flere Slags Skulpturer, angive Antallet af Punktlinier eller 
Ribber paa et vist Maal, samt hvor paa Cellen Tællingen er foretaget, 0. s. fr., da 
SkulpturensBeskaffenhed i Forbindelse medCellens Form afgive de 
efter min Formening vigtigste og tilmed eneste holdbare Kjende- 
mærker for Artsbeskrivelsen. Endelig bør man desuden angive de Grændser, 
indenfor hvilke Artens Størrelse bevæger sig; Arternes ydre Habitus i levende Tilstand, 
om de typisk forekomme enkeltlevende eller i Kolonier, 0. desl., skjøndt disse Forhold ikke 
have synderlig Betydning for Artsbestemmelsen ogi mange Tilfælde slet ikke kunne angives. 
Skjøndt de ovennævnte Fordringer ikke påa nogen Maade kunne siges at 
være ubillige, og man tilmed skulde tro, de maatte frembyde sig af sig selv for 
den, der vil beskrive nye Arter, vil dog Enhver, der har sat sig md i Diatomeernes 
Naturhistorie, vide, at det ingenlunde er overflødigt at udtale dem. Man behøver 
ikke at beskæftige sig længe med Bestemmelser af Diatomeeformer for åt komme til 
den Erkjendelse, at den allerstørste Deel af det herhenhørende omfattende literære 
Materiale såa at sige er ubrugeligt, netop fordi de simpleste Fordringer til Arts- 
beskrivelsen ikke ere fyldestgjorte; man vil derfor ogsaa see, at Nødvendigheden af en 
gjennemgaaende Revision i den senere Tid af og til er bleven indskærpet af de mere kritiske 
Forfattere. At de ældre Naturforskere (0, F. Miller, Dillwyn, Agardh, Lyngbye) ikke 
have kunnet beskrive Diatomeerne saaledes, at Arterne nu skulde kunne. gjenkjendes 
af deres Skrifter, følger af sig selv og vil naturligviis ikke i nogen Henseende kunne 
bebreides dem; deels have de arbeidet med for svage Mikroskoper, deels have de i 
Overensstemmelse med Tidens Standpunkt kun givet Verbalbeskrivelser af Arterne og 
overalt blot fremhævet mindre væsentlige Forhold. Men de samme Feil, om end noget 
modificerede, ere igrunden gjennemgaaende lige til den nyeste Tid. Af den store 
Mængde Arter, som saaledes ere opstillede i Kitzings og Ehrenbergs bekjendte 
omfangsrige Værker, er kun et ringe Antal beskreven saaledes, at man med Sikker- 
hed kan lægge dem til Grund for en Artsbestemmelse, og Grunden dertil er vel 
tildeels den, at disse Forfattere, idetmindste for deres ældre Arbeiders Vedkommende, 
endnu ikke have havt tilstrækkeligt stærke Mikroskoper til at erkjende f. Ex. 
