No. 8] ALGOLOGISKE NOTISER. 15 



27), som antagelig tilhorer samme form og som synes at vise, at 

 formen optraeder nogenlunde konstant paa langt fra hinanden lig- 

 gende steder. Overfladen er noget ujevn vaesentligst som folge af 

 underlagets form. Ogsaa dette eksemplar baerer kun tomme kon- 

 ceptakler, som er koniske, tildels noget lave; men forovrigt ligner 

 de konceptaklerne hos hovedformen. Heterocyster forekommer i 

 meget lidet antal. 



Goniolithon versabile Fosl. mscr. 



Ubestemt udbredt paa stene, 0.5 — 2 mm. tyk, temmelig lest 

 skjaelformig-taglagt, krenuleret eller lappet, her og der med smaa 

 tiltrykte prolifikationer, noget sammenflydende; sporangie-koncep- 

 takler koniske, 300— 400 /x i diameter; sporangier firdelte, 70 — 100 

 fj. lange og 30—40 //• brede. 



Hypothalliet er radierende og danner lange buer opad og kor- 

 tere nedad, sammensat af 11 — 18 /jl lange og 5 — S fi brede celler. 

 Perithalliet er temmelig svagt udviklet, cellerne dels subkvadratiske, 

 4 — 7 //. i diameter, dels og oftere horizontalt forlaengede, 5—9 /* 

 lange og 4 — 6 ji brede, undertiden svagt vertikalt forlaengede. 

 Heterocyster forekommer tildels i temmelig stort antal, 18 — 25 \i- 

 lange og 9— 1 1 /* brede. Sporangierne var i juni maaned endnu 

 ikke fuldt udviklede, kun et par med tydelig deling. 



Habituelt viser denne art nogen lighed med en svagt udviklet 

 LWioth. Lenormandi f. squamulosa. Den ligner ogsaa Gon. misa- 

 kiense og staar denne naermest; men den er finere, og cellerne er 

 mindre. Den har delvis dannet underlag for en Laminaria. — 

 Japan: Amakusa (J. Petersen, comm. Kjellmann). 



Goniolithon Setchellii Fosl. 



Rev. Syst. Surv. Melob. (1900), p. 16; Lithothamnion Setchelli Fosl. On 

 some Lithoth. (1897), p. 18. 



f. finitima Fosl. mscr. 



Over hverandre udviklede lameller mère sammenflydende end 

 hos den typiske form og tilslut tset besat med vorteformige eller 

 korte grenlignende udvekster. 



Denne form er paa den ene side saa naert beslegtet med G. 

 Setchellii, at nogen egentlig graense vanskelig kan traekkes; men 



