12 M. FOSLIE. [1908 



p. 774), at lovets lodrette celleraekker er sedvanlig 9 — 9.5 p. tykke, 

 cellernes hoide noget mindre. 



Hos de af mig undersagte eksemplarer af f. typica og f. 

 circumscripta, deri indbefattet eksemplar fra samme sted som typen, 

 er hypothalliet for det meste svagt udviklet. Jfr. Kjellm. 1. c. t. 6, 

 fig. 10. Celleme er 14 — 25 (32) fi lange, meget sjelden laengere, 

 og 6 — 11 fx brede. Perithalliet danner i regelen regelmsessige celle- 

 rsekker, og celleme er dels kvadratiske, 6 — 9 (11) //. i diameter, 

 dels og for det meste vertikalt forlœngede, 7 — 11 (14) /i. lange og 

 5 — 9 fi brede, hos de fleste eksemplarer nu og da, hos nogle ofte, 

 sjelden meget ofte horizontalt forlaengede. Der gives eksemplarer. 

 som gjennemgaaende viser lidt mindre celler end andre, og for- 

 holdet er i det hele taget noget varierende, men dog sjelden ud- 

 over de an forte maal. For men coalescens slutter sig i det vaesentlige 

 til de naevnte former. Derimod viser f. testacea gjennemgaaende 

 noget grovere struktur. Hypothalcellerne er hos denne form sed- 

 vanlig 18 — 25 p lange og 11 — 14 (18) /j. brede. Perithalceilerne 

 er dels kvadratiske, 7 — 11 jx i diameter, dels og oftest vertikalt 

 forlaengede, 9 — 18 fx lange og 7 — 11 jj. brede. Desuden optraeder 

 hos aile former smaa intermediaere, skraatstillede celler, som er 

 ca. 1.5 — 2.5 ll i diameter. De ligner de tilsvarende celler hos 

 Arch.œolitliothamnion, og de forekommer dels i temmelig stort 

 antal, dels tilsyneladende sparsomt, hvilket imidlertid kan bero paa 

 mindre gode og ikke tilstraekkelig tynde snit. Det samme er til- 

 faelde med Cl. loculosum og Cl. evanescens, men saavidt hidtil seet 

 ikke hos Cl.Q) muricatum. Denne sidste tilhorer sandsynligvis 

 Lithophyllum, hvorom naermere nedenfor. Lignende intermediaere 

 celler har jeg ogsaa seet hos Lithophyllum discoideum, og det er 

 muligt at de i det hele taget forekommer oftere og hos andre arter 

 end hidtil iagttaget. Jeg har imidlertid ikke kunnet finde saadanne 

 celler hos Phymatolithon polymorphum eller Ph. lœvigatum, og 

 dette synes mig berettiger til atter at anse Clathromorplium som 

 en selvstsendig slegt, selv om reproduktionsorganerne er ufuld- 

 staendig kjendt. 



Artens typiske form er oprindelig beskrevet efter stérile eks- 

 emplarer. Det overveiende flertal af eksemplarer fra en raekke 



