A hínár nyelvtani és mythosi értelmezése. 



55 



hüiiár vagy híiiiír és Ju'nar szótöve hangzik, vagyis, a nép ajkáról hínárt é.s hénárt^ 

 vagy pedig helyette és hínáros helyett hinárat (hénarat) és hinhras kiejtést is 

 hallhatunk. A hínár szónak tehát olyan kétféle ragosíthatósága és képezhetősége 

 van, mint termó'helyének, a mocsár szónak (mocsárt vagy mocsarat, mocsáros vagy 

 mocsaras). Változó írása még a hinyár és a hinnyár is. Leliet, hogy a régi magyar 

 alakja hcinaár. Szinnyei Magyar Tájszótár (1893 -96) 863. old. szerint csinár 

 (Torontálmegyében) heénár (Somogy), henár (Komárom) alakja is van s nyálkát 

 vagy köpést (Gyergyó-Ditró) is jelent. — Rómer Fl.'^ <s.laais hiinur, Hunarus és 

 Hunurus» neveit böngészte ki a középkori magyar kútforrásokból. 



M.ÁRTON JózsiíF Német-magyar Lexikonában a 742. és 994. old. tengeri hínárt 

 és viáz-hínárt (Meergras, Seegras, Fuctis), KovAcs Mihály Három nyelvű fejtő' mű- 

 szótár-ában a «Növényészés Szavai » közt, a 38. old. festő és kendőző hínárt is 

 említ. Följegyzésre méltó még az is, liogy a soroksári Dunaág molnárai, a kik 

 kiejtésükkel a sváb eredetet könnyen elárulják, a Fotamogeton perfoliatus-t, mely 

 ott a malmok körül bőven nő, a Balatonban pedig a hínár szerepét játsza, szintén 

 ///Wr-nak nevezik, más (talán sváb-eredetü) nevét nem ismerik. 



Én a hínár szónak a magyar szólásmódban való gyakori kelendőségéből és 

 használatosságából azt következtetem, hogy a hínár magyar mythosi scő, a nép 

 meséiben és babonáiban a vízi rém volt, még ha egyenesen nem Ázsiából származnék is. 



Sajnos, a «Magyar Mythologiá»-ban a hínárról se Ipolyi, se Kandra Kabos 

 egyáltalában meg nem emlékezik. Ez azonban engem nem ingat meg, hogy a 

 hínár szót a mythosi szók sorába ne iktassam. Ipolyi maga is sokra becsülte a 

 magyar eredeti szólásmódokat, s mythologiai fejtegetéseit nem ritkán ezekre ala- 

 pította, vagy pedig állításait ilyenekből vonta le. Ipolyi munkája különben is csak 

 megakadt kezdet, a melyet a még megmenthető népies anyagból gyűjtés útján 

 folytatni kellene. 



Elvégre a mythologiai is részben a természet jelenségei- és lényeinek istení- 

 tése, az emberi fogalomnak istenies alakban való megtestesítése (Igazság), s az 

 ilyen istenesített képzeletnek vagy ember-fölött lévő hatalomnak a valóságban vagy 

 a természetben többnyire valami csekély lény vagy tünemény felel meg. így pl. a 

 mesebeli hatalmas sárkánynak, mely, midőn fiait szállítja, iszonyú vihart és ziva- 

 tart fú a vidékre, hogy a legerősebb fát is tövestől kisodorja, 3 dm. hosszú állatka 

 [üraco z'oíans) a valósága. A Seííő nevű vízi tündér ma a mármarosi, szatmári stb. 

 tájszólás szerint a víznek sebesfolyású helye ; ^ az öreg alföldi Pusztának szép 

 leánya s a Nap kedvese a Délibáb.** Ipolyi szerint az Alföld ingó /ápja vagy 



1 így írjaGvADAWi is, a «Falusi Nótárius* 26. old. «.\ zavaros hénárt majd véremmel festem. » 



- N.ADAKvi: Kerti dolgoknak leírása (1669) 46. old. 



' Gyökgvösi István «Kemény János > -a (1763 1 71. old. 



* Magyarország földirati és terményi állapotáról a középkorban, Magyar Akadémiai Értesítő 

 II. köt. 1860—61, 348. old. 



^ Beleesett a hínárba; — kihúzták a hínárból (Czuczor és Fogar.^si), — kiszedték a hínárból 

 (Kresznerics), — benne van a hínárban, - kinn van a hínárból, - kiszabadítani a hínárból, — 

 hínárba szedni (ránczba szedni; Ballagi, A magyarnyelv teljes szótára 586. old.), belekerült a hínárba, 

 nehezen úszik vagy vergődik ki a hínárból. — «Szegény Jónás . . . mit gondoltál, midőn a sürü 

 hínár, tajték, sós víz, sok tonnába férhető heringek, és egyébféle mcgsenyvedt halak között úsz- 

 káltál. » (MiSKOLCZi G- Vadkert, 546. old.' — Hínárosba merült. (Rimái János, Istenes Énekei, 277. old.) 

 Kandra K.: Magyar Mythologia. Eger, 1897. 



' Ii'OLVi: Magyar Mythologia 98. old. 



« U. i. 91. old. 



