56 



A liín&r nyelvtani és mythosi értelmezése. 



vándorlápja is a tündén képzeletnek természetbeli alakja vagyis materiája, ilyen 

 tehát a hínár is lehet. 



A magyar nép mythosvilágában a vízi lényekkel egyáltalában szeret foglal- 

 kozni. Vízből repül fel a lidcrcz (bolygó tűz, mocsárgáz és kénhydrogén) a sok 

 pénzzel ; innen liordja a gólya a családi örömet. A magyar mythologiának vannak 

 visi tündérei, vízi emberei, ' és hattyúnöi. Én élénken emlékezem vissza, hogy néztük 

 — gyermekkoromban, Ipoly-Litke és Tó'rincs között — a befagyott Csádaj -mocsár 

 jéghátán a tiiscs emberek tánczát. Azaz mindég vágytam látni ; a téli estéken oly 

 látható színekkel meséltek a tüzes emberekről. Esengve kértem, hogy mutassák 

 meg nekem ; de mikor mutatni akarták, a tüzes embernek soha sem jött kedve 

 tánczolásra, hogy a valóságát láthattam volna. A hol a nép fantáziája a vidék vizei 

 körül ily v^áltozatos tündéréletet tud teremteni, ott a jó lélekkel vegyest meg- 

 jelenik a daemon is. Valóban a magyar szólásmód és mai népies hiedelem nyomán 

 a hínárnak olyanféle mythologiai szörnyetegnek kell lenni, a minő a rómaiak 

 Scyllá-]?L és Charybdis-c volt. A hínár, vésztői öreg csősz elbeszélése szerint, vízi 

 rém, nagyterjedelmű vízi fű, a víz vagy az áradás szokta magával hozni, a víz- 

 szinéhez közel messzire elnyúlik és kedve telik benne, ha a jószágot vagy a gyer- 

 meket a vízbe fojtja. Geografiailag lehetséges, hogy az Alföldnek régi mocsaraiban, 

 kiszáradás előtt tömérdek és különféle hínár hatalmasodott el, hogy a vízi rém 

 fantáziája, a vízi labyrinthus, a hínár veszedclmessége éppen az Alföldön keletke- 

 zett s ivadékról ivadékra átszármazott, azután tovább terjedt az országban. 



CsAPODi István értesít, hogy öt, gyerek korában, az anyja (Sopronvm.) gyakran 

 ijesztette a Hínárral, a ki a fürdő gyermeket a vizbe berántja és beléfojtja, tehát 

 mint a vízi leány, ki a gyermeket a kútba húzza. "' Más balatonmelléki tanult 

 embertől hallottam, a ki bizonyára soha nem látott hínárt, hogy a hínártól a test 

 piros és ég, mintha csalán csípdeste volna össze. Íme a képzelödés rémképe ! 



Diószegi és Fazekas előtt szintén mythologiai eredetnek kellett lebegni, mert 

 ők hínárnak a Najas nevű vízi füvet (tündérhínár) nevezték, mel\- a classicai 

 népeknek kétségtelen mythologiai szava (vízi tündér vagy nimfa). A mythologiai 

 szó nem ritkán szerepel mint állat vagy növény neve [Andromeda, Adonis, Argo- 

 natita, Cyclops, Proteus stb.). 



A hínár mythologiai szereplését Tompa Mihály is megörökítette ^Vízi liliom» 

 czímű költeményében : 



«Két hatalmas tündér sajátja volt a réí : 

 Ez birta a uádasi, amaz a tó vizét. i> 



A nádas tündérének szép neje megszerette a tavak vízi királyát. A nő kér- 

 désére a szárcsa megismerteti vele a vízi király vakítószép tündérpalotáját és testi 

 szépségét s azután a szárcsa kettöjök postája lett. A nádas tündére csak azon 

 veszi magát észre, hogy bájos neje a vizek királyával a tó fenekén eltűnik. De a 

 hold fogytával a vízi fejedelem szépsége is fogyott s a nő máskép is csalatkozván, 



«Visszaváyyott most a nádasba, — s ajkának 

 Meleg sóhajtási fölfelé szállának; 



* Ipolyi, u. i. 96, 101, 575. old. 

 ^ Kandka i. h. 184. old. 

 Magyar Füvészkönyv 510. old. 



