60 



A hínár f'o'julom a,z iroda,!omh;i,it. 



Újabban az líichliornia crassipes (Mart. snb Pontederia), a liliomfélékkel rokon 

 (Pontederiaceac) növényről híresztelik, liogy az Egyesült-Államok déli részén, kivált 

 Florida álló- és folyóvizeit a hajózás és halászás nagy bajára töméntelenül lepi el.' 



Hazánk Alföldjén a hínár szó szintén ismeretes, de hogy melyik növény ez 

 valóban, nyomába nem juthattam, mert Békés- és Biharmegyék Sárrétje, a hol 

 megtudhattam volna, vízi növényeivel és nevezetes vízi növényformatiójával együtt 

 már elpusztult. ~ Aligha a vízi áloé {Stratiotes aloides L., Wasserscheere), vagyis 

 kolokán ; de hogy ez az áloérózsa egykor szinte az alföldi vizek átka volt, bizo- 

 nyos. Sűrűen benó'tte az álló vizet (Vésztön, Vidra mellett, Marhás foknál s Kőt 

 pusztán. Biharmegye síkján), hogy a víztükörből tisztán mi sem maradt, bűzt ter- 

 jesztett s a vízben gázló ember lábát fájósán megsebesítette. Sőt sűrű növése még 

 a sajkának is ellene szegült. A csatornában, a vízfolyásban, a nádas fokaiban tömén- 

 telenül elszaporodott, a vízből minden más növényt kiszorított, csak az áloérózsák 

 merev kardalakú levelei torlódtak sűrűen össze Ilyenkor nem volt mást mit tenni, 

 mint vagy a nádasba, vagy ennek ingó lápjához való jutásról lemondani, vagy pedig 

 a sajkautat a vízi áloé rózsáitól végtöl-végig, fáradsággal kitisztítani (10. ábra). 



Végre a magyar Alföld zsonibékja is a veszedelmes növényképződményekhez 

 tartozott, nem ugyan direkt az embernek, hanem a legelő jószágának. Az alföldi nép 

 általában féltette marháját a zsombékos mocsártól, mert ha a szegény jószág a 

 zsombék oszlopai közé tévedt, ritkán szabadult ki onnan vissza. A szar^í^asmarha 

 t. i. a zsombék tetején nem bir járni, tovább és tovább közte vergődik, de nem 

 bir onnan kigázolni, míg végre a zsombéksás éles szára és levele a jószág lábát 

 össze-vissza hasogatván, ott veszett.-' Az Alföld úszó szigete és ingó lápja is mind 

 hínárféle veszedelmes hely volt. 



Azt hiszszük, ez a néhány példa a balatonvidékinck vigasztalás lehet, mert 

 nemcsak a Balaton vizének van pestise, hanem Európa más nemzetéének, sőt a 

 magyar haza másvidéki népségének is. 



A balatoni hínár irodalma. 



A Balaton hínárján')! 1891-ig nem sokat tudtunk, de néhány kisebb czikkecske 

 már mégis látott róla napvilágot. Legelső helyen Kitaibiíl PAL-t, hazánk érdemes 

 floristáját kell megemlítenünk, a ki a Balaton mostani veszedelmesebb hínárját, a 



1 Tcrmcszettudom. Közlöny, 1898. 276. old. 



- Elveszett illata, elveszett virága, 



Szinc vagy sötétzöld, vagy halaványsárga ; 



Mini a fürész éie, olyan Icii levele 



S nem szólhat, mert magát hasgatja meg vele. 



Szégyenében lakik a vizek fenekén. 

 Csak néha bukkan fel virítás idején; 

 Megutált, megvetett; fürésznyclve pedig 

 Akke'peti élesül, a mikép vénhedik. 



(Tompa M., V'irágregéiböl.) 



Keknük: Pfianzcnlcben der Donaulander, p. 63. — Boubás: Az alföldi zsombék; Természet- 

 tud. Közlöny, 1885., 278. old. 



