64 



A hínár elterjedése. 



vízi kapor a neve. Fajtestvére a M. verticillatum Badacsony és Ábrahám közt a 

 nádas szélében gyakori, de szárát megnyújtani nem bírván, mélyebb vízbe nem 

 lép, s hínár módjára nem alkalmatlankodhatik. A M. spicaium ellenben a mélyebb 

 vízben szint oly hosszúra nyujtózkodhatik. mint a Potainogeton perfoliatus. 



Ez a kétféle hínár hol egymással vegyest, hol külön-külön nő. A Potamogeton 

 látszólag gyakoribb és veszedelmesebb, tényleg szaporább, mert rajta több rügy 

 és sarj látható. De helyenként a süllöfű is ép oly töméntelen, mint a sárcsafü, pl. 

 Almádi öblében vagy Szántódon. Itt t. i. a Potamogeton perfoliatus csak Tihany 

 deli oldalán bukkan jobban eló'. Badacsony és Ábrahám közt körülbelül mind a 

 kettó' egyenlő' módon gyakori. 



Mind a két hínár legjobban szeret a csendes-vizű, iszapos öbölben tanyázni, 

 hol a szél a vizet kevésbé bolygatja, tehát a nagyobb hullámcsapás a vékony 

 szárát össze nem tépdesi, továbbá zavartalanul virágozhatik és gyümölcsözlietik. 

 Mert hogy termékenyülés idején a virág s később a fejlődő gyümölcs a vízbe 

 berángattassék, a hínár életmódjának kedvező semmi esetre sem lehet. Mind a 

 kettőnek az a szerencsés alkalmazkodó képessége, hogy szára hosszúra nő, sok 

 czikk alkotja, de a víz emclkedtével czikke is tetemesen megnyúlik, tehát áradás 

 után ismét hamar a víz színére bukkan, hogy életczélját teljesíthesse. 



Más hosszúszárú s hínárként alkalmatlankodó fű a Balaton nagy vizében nincs, 

 sőt más nem alkalmatlankodó virágzó növény is általában kevés (lásd a 49—53. old.). 



A hínár elterjedése. 



A Balaton partjának és fenekének kétféle talajbeli minőségét, t. i. a bakonj'i 

 partnak sáros és iszapos, laza és süppedő, a déli partnak, pedig keményebb kavi- 

 csos és homokos szerkezetét, a balatonmclléki nép jól ismeri, s épen a liínár 

 elterjedése érdekéből gyakran emlegeti. A bakonyi (zala-veszprémi) és déH (somogy- 

 veszprémi) partnak ez a másfélesége az utazónak is hamar szemébe tűnhetik. A 

 mint Lepsény vasúti állomása után a Balatont megpillantjuk, a puszta part szélét 

 egész Balaton-Szent-Györgyig változatlanul szemlélhetjük, vagyis erre a nádas a 

 Balaton vizének szélét szemünk elől sehol sem zárja el. 



Egész máskép van a bakonyi part szélén. Itt Keszthelytől egész Kenéséig 

 a Balaton partját kisebb-nagyobb meg-megszaggatással nádas környezi. A hínár 

 elhatalmasodása a Balatonban a nádasnak elterjedését meglehetős párhnzo7nba7i 

 követi. A merre nádas van, azon az oldalon van a hínár terjedésének legnagyobb 

 masszája is, a zalai és veszprémi iszapos fenéken, kisebb-nag^^obb megszakítással 

 mindenütt. A hol a parton nádas nincs, ott hínár sincs, vagy csak ritkaság, kivált a 

 siófoki és somogyi tiszta homokos fenéken. A Balatonnak bakonyi és déli partja 

 különösen a két part vegetatiója ilyen éles ellentétben van egymással. — Lóczy 

 tapasztalatai szerint a szemközti két partnak eme különböző voltát, valamint a 

 hínárnak ehhez mért előfordulását az uralkodó északi szél okozza. 



A finomabbszemű s lazább iszapban a nád meg a hínár taraczkja és gyökér- 

 szála könnyebben megkapaszkodhatik és terjeszkedhetik, mint a kavicsos fenéken. A 

 homokos fenéket a nép keménynek mondja, melyet csak kapával lehet felvagdalni. 

 A homokon tehát, mint száraz homokpusztán is, az iszapos fenéktől a mai körül- 

 mények folytán is eltérő növényzetnek kell lenni. Azonban a fenéktalaj részecs- 



