76 



Az elhínárosodás okai. 



dája ennek az aranka. A míg kevés volt, szép sáiga hajzat- formájáról a nép kegye- 

 lete boldogasszony hajá-wsXí nevezte. Most, a midőn a sokasága kártevő, a Balaton- 

 nál egyszerűen kosz, másutt luczernakosz lett a neve. A hazai nép figyelme a 

 Balaton vidékére, meg a dicsért vizére mostanában méltán jobban oda fordult, job- 

 ban látogatják s az ott lakók is jobban kihasználják a Balatonon kínálkozó élve- 

 zetet. A hajózás, az evezős mulatság, a fürdés nagyobb mértékben indult meg, az 

 érdeklődés fokozottabb lett; erre azután a hínár sárkányfeje is előbukkant a víz- 

 ből. Az élvező nép ellenséget keres benne, türelmetlenül az ártatlan hínáron tölti 

 a boszuját. «Oda a szép Balaton, a Hínár vette hatalmába és boszorkánykodik rajta*, 

 — azaz alaptalanul megszülemlett a vízi szörnyeteg, megfogamzott a félelem és 

 kiált a panasz alaptalanul ellene. 



A hínár elterjedése a Balaton vizében idők folytán mindenesetre változott. 

 Eleinte a mai Balatont megelőző több kisebb őstócsában hemzsegett, később az 

 egyesült nagy víznek megfelelő helyeire szorult. Alkalmatlan terjedése nem oly 

 régi, nem is olyan veszedelmes, épen azért régebben a balatoni hínárral nem sokat 

 foglalkoztak. Ezért támadt az a vélemény is, hogy a hínár a Balatonban alig 14 — 15 

 esztendővel ezelőtt fészkelődött volna bele. Ilyen legújabbkori beköltözésről azon- 

 ban szó sem lehet. ^ Csak a fenyegető elszaporodás lehet újabb. 



A nagyobb elszaporodást elősegítő főbb ok a Zala vizének szabályozása, 

 továbbá a Balaton leeresztése Siófoknál. 



Az első okra nézve halljuk helybeli szakértőnek, Deininger úrnak a vélemé- 

 nyét, idézett munkájából, a ki a hínár ügyében Keszthelyen nagy érdeklődéssel 

 buzgólkodott. 



Galerius római császár — mondják sokan — a mainál sokszorta nagj^obb 

 Balatont már közel 1700 esztendővel ezelőtt lecsapoltatta; a hatvanas években ismét 

 nagy érvágást szenvedett, mégsem hínárosodott el, — Deininger szerint — egész 

 a nyolczvanas esztendők közepe tájáig. Ennek okát a Zala-folyó szabályozásában 

 keresi. A Zala-folyó ezelőtt tunya, csendes víz volt, berkeiben szétágazott, lassanként 

 folyt bele a Kis-Balatonba és azokra a helyekre, a hol ma körülötte szénát kaszál- 

 nak. Innen aztán a vize nem annyira kifolyt a Nagy-Balatonba, mint inkább szöve- 

 vényes hosszú utakon kiszivárgott. Az ilyen víz nem hozott ki a Nagy-Balatonba 

 annyi iszapot, még kevésbé rántott magával annyi hínárt vagy hínárcsírát. De a 

 vízszabályozás a Zala-folyó útját megrövidítette, folyása meggyorsult, a Kis-Bala- 

 tonon úgyszólván, keresztül rohan, egyrészt tehát innen a hínár magvát és sarját 

 a Balatonba söpri, másrészt azt az iszapot, a melylyel az előtt a nádas berket meg 

 a Kis-Balatont feltöltögette, most a keszthelyi csendes öbölben rakja le. Ehhez 

 még a gyakran uralkodó keleti szél is hozzájárul, mert az áramot Keszthelynek 

 tereli. — Sziklay is azt állítja, hogy a Zala vizének iszapja, melyet a Kis-Balaton- 

 ban le nem rakott, a nyugodtabb víz szélén száz meg száz év óta háboríttatlanul 

 rakódik le. Ekkép a keszthelyi öböl feneke csendes egyformasággal nivellálódik, 

 s pár száz esztendőre a keszthelyi öböl helyén dús rétség lesz. 



A Balatonnak ősibbkori s nagyobbfokú csökkenése a déli parton (Nagy- 

 Berek Somogymegyében) mindenkinek könnyen szemébe tűnhetik, de a tó kiseb- 

 bülése a bakonyi parton is folytatódik, sőt foglalnak is el belőle. 



A Zala szabályozása, mivel most több gaz, hínármag és hínársarj, valamint 



' KiTAiBEL «Ilcr Baraiiycnsc anno 1799. suspectum» (lá.sd a 61., 65. old.). 



