A vízi termés meg a mag. 



41 



Alakját tekintve leginkább két alapformára vonhatjuk össze: szemtermésre és puhás 

 szétkorhadóra. 



A vízi szemtermés (caryopsis aquatica) szintén apró és csakis magnak gon- 

 dolható, mint a szárazföldieké (kender, gabona), egymagú, s a termésnek megfelelő' 

 rész rászárad a magra. Ez a terméshéj elég eró's {Ruppia, Potamogeton, Kamiiiaihis, 

 Zannichellia), vagy jó kemény {Ceratophyllum, Naias), úgy hogy a tél viszontag- 

 sága ellen is védelmezett, de némelyik az állat (hal) belén is keresztül mehet s a 

 mag csírázó képessége nem szűnik meg. A süUöhínár meg a csillaghínár termése 

 szétfeslik, de egy-egy gerezdje olyan, mint a magános szemtermés. A parti füveknek 

 is van szemtermése (keserűfű, sás stb.), s az előbbiekével együtt gyakran a víz 

 színén úszik. Az apró szemtermést a vízhullámzás gyakran a part szélén sűríti 

 össze s minthogy a vízi és gázló madár gyakran itt tanyázik, tolla közt, sáros lábán, 

 csőrén, vagy más véletlen módon széthurczolhatja. Némelyik termés falában lég- 

 vezető is van, hogy fent maradhasson, ekkor az áramlás vagy a szél útján terjed 



ab c 



16. ábra. a) Trapa Hiingarica Opiz, négy tülkével, a gyümölcs csúcsán jól kifcjlödíitt csipkés 

 tányérkával, var. discophora ; b) a magyar Trapa Verbanensis nagyobb formája, két tülkével ; 

 c) a Trapa platyacantha. Mind a három Miskolcz vidékéről. Természetes nagyság és eredeti rajz. 



(Természettud. Közlöny, 1894). 



szét, A termés fala azonban végre tele iszsza magát vízzel, korhadni kezd, lemerül 

 s kellő föltétel között csírázik. 



A szemtermés csoportos is lehet : Alisma, nyilfű, békabuzogány; a súlyomé 

 egész nagyra nő (16. ábra). 



A vízi termésnek másik alapformája a kövéres korhadó, föl nem nyíló. Ez 

 lenne a vízi húsos vagy pépes termés, de a fala mégis vékonyabb és nem pépe- 

 sedik el annyira, mint pl. a szőllő bogyója. A vízi termésnek ez az alapformája 

 aránylag nagyobb. Ilyen van a LiiHnaiilhenum-xi2^í^ a békatutajnak, a kolokánnak, 

 Val/is7ierid-nak, a tündérrózsaféléké középszerű körte- vagy almanagyságú s népünk 

 ■vi'si íó'k-nek vagy tökincs-nek nevezte el. E fajta termés szabálytalanul repedezik 

 szét vagy korhad ki, hogy a magvat szabadon bocsáthassa. 



Az igazi vízi fü közül csak kis rész termése érik meg a levegőben (Lode/ia, 

 Utricularia, Hottonia). Ezek a virágzat tengelyét a sokmagú tokterméssel a levegőben 

 tartják. A tok fölrepedésével a mag a vízbe hull. A legtöbb vízi fü termése a 

 vízben érik meg s pedig nemcsak a vízporozta lemerült füveké [Callitrichc aiitii- 

 mnalis, Ceratophyllurn, Naias), hanem a virágjokkal a levegőbe emelkedőké is.^ A vízi 

 boglárkák, valamint a Potamogeton terméskocsánját is gyakran látni, a mint a 



' Schenck: i. h. 131— 32. 



