38 



A virág szervezkedése. 



tricke-é is, só't a vizenyős hely fái is sziromtalanok (füz, nyárfa, kőrisfa). Leg- 

 gyakoribb a vízi növények közt az eredeti közösivarú virág, de aránylag elég az 

 egylaki (gyékény, sás, Zannichellia, békabuzogány, kálmosgyökér, süUöhínár, nyilfű), 

 valamint a kétlaki (kétnembeli, Myriophylhim verticillatum, Straiiotes, Vallisneria, 

 békatutaj, Naias) is. Az átokhínár háromlaki. 



A virágzat hegye-levele {bractea) a vízparton ép úgy, mint a havasvidéken, 

 megbarnul, söt egész megfeketedik (tó'zegcsáté, Juncus fusco-ater vagy más szittyó, 

 a Carex att-ata, C. aterrima, több búzavirágfaj, szegfű, a Hieracium alpcstria cso- 

 portjának virágzáró pikkelyei). A súlyom meg a borzhínár termésének, valamint a 

 vízbeli gumósodás (káka, surlófü) héja, a vízi fü, kivált sásféle {Heleocharis, szittyó, 

 kivált a Juncus glaucns meg a J. diffusus, Soroksáron, stb.) szárának az alja is 

 mintegy szenesedik. 



Az apróbb és tökéletlenebb virágok rendesen virágzattá egyesülnek s ekkor 

 az örves helyzet vagy a belőle alakuló füzér gyakoribb {Potafnogeton, süllőhínár, 



Hippuris). A nagyobb virág (tündér- 

 rózsa, habrózsa, súlyom, békatutaj, ko- 

 lokán) egyenként jelenik meg. 



A két Naias meg a Ceratophyl- 

 luvi virága a víz segítségével fógantatik 

 (Jios hydrophilus), ezért a Balatonban 

 nem nyujtódzkodik, a víz fölé a virág- 

 jával ki nem emelkedik. A Myriophyl- 

 lum vej-ticillatum alsóbb virágát is a 

 víz porozza. Gyakoriabb a szellöporozta 

 virág (űos anemophilus, a balatoni két 

 hínár). Ez a levegőbe kiemelkedik s a 

 virágok közt nagyobb levél beporzáskor 

 nem alkalmatlankodik, ' míg a bogár- 

 porozta virág (Jios entomophilus) leginkább a parti füveken gyakori (Utricularia). 

 Ezeknek a bővebb ismertetése inkább geográfiai irányunktól messzire eltérítene. 

 A Vallisneria virága termékenyülését lásd a 22. és 42. old. 



A parti füveken gyakori a nagyobb hímfőbb és apróbb nőfőbb virág (Jios 

 androdynamus et fl. gynodynamus). Leggyakoribb a menták közt, de a Glcchomá-n, 

 ■Gratiolá-r\, Prunellá-w {P. vulgáris és P. parviflora Poir., Dict. Suppl. I. 711), a 

 Petasites hybridus-on, a Valeriána dioicá-n is látni. Talán a Pulicaria Taurica is 

 az apróbbvirágú gynodynam alak. 



A gynodynamus és androdynamus virágot a botanikában elég gyakran emle- 

 getik, de bővebben nem méltatják, kivált a heterostyliától biológiai munkák meg 

 nem különböztetik. Gynodynamia (nöfőbbség) bizonyos növény virágának olyan 

 sajátságos kétfélesége, hogy a virág külön-külön tövön apróbb és nagyobb. — 

 A nagyobbik virág hímje a sziromból hosszan kinyúlik, a bibeszál kurta s a szi- 

 romba zárkózva marad {hímfőbb virág). Ez voltaképen pároséltű vagyis közösivarú 

 virág. Ugyanazon fajnak más tövén a virágok aprók, hímjök satnyás vagy elsat- 

 nyult, a sziromból nem látszik ki, a bibeszál ellenben hosszant kinj^úlik belőle. 

 Ez a nőfőbb virág és egyszersmind a nőstény- vagyis termővirág. A két tő együtt 



1 2 



13. ábra. 1. A Primula hosszú-bibeszálas virága 

 hosszant metszve; co a szirom eresze, st a bibe, 

 a — a a bibénél jóval lentebb eső hím, ca a kehely. 

 2. Ugyanaz, a lentbibés virág. Az egymagasság- 

 beli ivarszervek {a — ű, st) termékenyítik' egymást. 



' Lásd a Myriof>hyUum-o\. a systematikai részben. 



