A virág szervezkedése. 



37 



tói életképességgel le nem válliatik, az ősi sarj leszabadulását az anyáról a ter- 

 mészet könnyítette meg V. ö. a 12. ábrán az istenbúzát vagy trencsényi mannát. 



Hogy a megifjodás a vízben könnyebb legyen, hozzájárul még az anya- 

 növénybó'l kinövő sarj szárának törékenysége is, úgy hogy a sarj önállósodása, 

 illetőleg az anyától való elszakadása annál hamarább megtörténhetik. 



A vízi sarjadzásnak végsösége, midőn az egész virágzat sarjakká alakul, pl. a 

 szittyón, kivált a yiiiicns articiilaíns-on, a Molinia cocfu/ed-n, Foa bnibosá-\\ némely 

 kákafajon,' kivétclkép máson is, az a tünemény, a melyet közönségesen Jiot/sás/iak 

 (viviparia) szokás nevezni. Az elnevezés hamis, mert a fiadzás a termékenyítés 

 eredménye, a növényfiadzás vagy viviparia pedig ivartalan szaporodás. — A tüne- 

 mény azonban nagyon figyelemre méltó és tovább kutatandó, mert a virágzatnak 

 ilyen elzöldülése, lehulló rügysarjakká való visszaalakulása, az ősi megújulásra, az 

 eredeti alakra való visszavágás, s tovább kutatni annál kevesebb nehézséggel jár, 

 mert a pázsitfélék sarja meg a pelyvás virágja között nincs nagyon nagy különbség. 



Az ilyen elzöldülést Buchenau kísérlete szerint- a túlságos nedvesség okozza, 

 ennek a Balaton partján megvan a kellő alkalma. Ezért a viviparia az Allinvi cari- 

 /latum-on, Ali. vitiealé-n, a homokon a Fcstuca vaginatá-vi meg a Phleuvi phala- 

 roKÜ's-en, sőt Badacsony erdejében a TrifoHum rcpciis-en is jelenkezik. 



9. A virág szervezkedése. 



A gyökér, szár, ág, levél, a rügy meg a sarj alkalmazkodása, mint a vegetáló 

 szerv^ezkedés, magamagának annak a fűnek az életfol)'ását, táplálkozását, testi öreg- 

 bedését és életben maradását biztosítja, a melyen keletkezett, ezen felül az egész 

 életműködése oda irányul, hogy a virág a levegőben oly helyzetbe jusson, hogy 

 czélját teljesíthesse, a fogantatás sikeres legyen s a mag megérlelődjék. A virág- 

 ban folyó életműködés vége tehát a csírakeletkezés; a csíra az új növényélet meg- 

 indítója. Ezéi't ama vegetáló szervekkel (orgamnn vegetativnvi) szemben a virág az 

 ivarszervekkel (a hím és termő) együtt a növénynek szaporodó vagyis tenyésző 

 szerve {orgánum reproductionis), a termékenyítés és fogantatás végrehajtója. 



A legtöbb vízi fű virága a levegőbe emelkedvén, teljességgel a levegőbeli 

 életre alakult, már a vízhez nem alkalmazkodik, életműködését más szárazföldi és 

 légbeli virág módjára végzi. A szár meg a levél, kivált a sütkérező lomb úgy 

 alkalmazkodik a vízben, hogy a virágot nyugodtan tartva, ez a nászát zavartalanul, 

 a levegő körülményei szerint végezheti. 



A vízi növény virágának hosszas ismertetésébe tehát belé nem bocsátkoz- 

 hatunk, nem azért sem, mert ez a növénybiológiának tetemes része, a melyet a 

 botanikában terjedelmesen olvashatunk ; mi pedig a vízi növény szervezkedésének 

 leírásakor főleg a földrajzi szempontot, továbbá a vízi alkalmazkodást tartottuk 

 szem előtt. I\Ieg kell azonban említenünk, hogy eleinte az ivartalan szaporodás ural- 

 kodott (rügy, sarj) s a leveleknek bizonyos része csak később alakult ivarvédö és 

 ivarzó szer\'ekké, azaz virágokká. A vízi növénj-ek közt legtökéletlenebb, ha meg- 

 jelenik, a békalencse virága, elég tökéletlen a Hippnris-é, Ceratophyllnm-é^ Calli- 



' V. ö. BoRBÁs V.: Kétfias káka hazánkban; Természettud. Közi.- 1883, 541, 1884, 134. old. 

 - Abhandl. d. naturwiss. Vereins. Bremen, 1870, 392 -93. old. 



