A rügyezés és sarjridzás töméntelensége. 



35 



A sarj szaporaságát tekintve, az átokhínárral igazán vetélkedik a balatoni 

 hínár, kivált a Potamogeton perfoliatus (lásd a 71. old.). De szint ilyen sarjadzó 

 és szapora más hínár is. Stranske (Trencsénmegye) erdei kis tavának («tenger- 

 szem») vizét csak a P. natans ^ mb-y. prolixus lepi el. Német-Keresztes mellett Vas- 

 vármegyében kisebb tavat egészen a Potamogeton crispus töltött ki. Ugyanez a 

 kisebb fajta hínár némely esztendőben a budai nádorkertnél a Dunában töméntelen. 



1890. augusztus havában Nagy- Váradon a Nymphaea Lotus a Sz.-László-fürdö 

 tava medenczéjét oly sürüen töltötte ki, hogy egyik a másiknak életét tetemesen 

 korlátozta. A békalencse s helyenként a kolokán stb. szaporasága is nevezetes. 

 1881. augusztus 20-án a kolokán Vésztő nádasának (rétség) fokában (sajkaút, Mar- 

 hásfok) oly töméntelen és sürü volt, hogy rajta a sajkával keresztül evezni lehe- 

 tetlen volt. 



íme néhány világos példa, hogy a vízi fü minő hamar és töméntelenül, egész 

 az ártalomig bir elszaporodni vidékünkön. Ez neki, úgy látszik, ősi természete és 

 ősi szaporodásának egyik életnyilatkozata. A virágzás és gyümölcsözés későbbi 

 fejlődmény. Mint nagyobbrészt egyszikű füvek, bizonyosan az ősibb növények sorá- 

 ból valók s minthogy a fajuk kevesebbszámú, korláttalan szaporaságuknak más 

 versenytárs sem áll könnyen útjába. Másrészt a víz is olyan hely, a hol ezek a 

 szapora füvek eredeti termőhelyükön, ősi természetük és életmódjuk során, aka- 

 dálytalanul gyarapodhatnak, 



A Balaton vízi füvei közül téli vagy telelő rügyet (hibernaculmn) sarjaszt a 

 békalencse, kolokán, az Utricularia, a békatutaj, a Potamogeton perfoliatus és P. 

 pusillus meg a süllőhinár. Az ilyen rügy az anyanövény darabjával, vagy tőle 

 elszakadva, a víz fenekére száll, ott kitelel s megnövekedve, esztendőre jut a víz 

 színére. Részletesebben lásd a hínár szaporodását a 69. stb. old. 



A vízi fű rügyét és sarját morfológiailag bővebben ismertetnem nem szük- 

 séges, mert a botanikából ismeretes Inkább földrajzi érdekből említjük meg, hogy 

 a vízi rügy és sarj a légbelitől alig különböző. A vízi rügyet külső erösebb rügy- 

 pikkely nem takarja, de gyakran a légbelinél vaskosabb. A vízi fű kitelelő rügye 

 rendesen halavány, a pikkelye vastagabb, több benne a tartalék-táplálék, hogy 

 kikeletkor ennek az árán a fejlődés megindulhasson (a széleslevelű hinár törügye). 

 A vízi fű gyökere vékony, olykor csak a földbeli megfogódzkodásra való, a jövő 

 esztendőre való táplálék nem halmozódik benne össze, a vízi rügy pikkelye ezért 

 táplálóbb. A szárazföldi növénynek a gyökere vagy a töve húsosabb, ezért a gyökér- 

 fején levő telelő rügye soványabb maradhat. 



A vízi fű sarja (proles) nyáron és őszkor keletkezik, vékonyabb és formásabb, 

 fejlettebb zöld levélkék boruléka, pl. a Myi-iophyllmn verticillatum-ox\ már a szab- 

 dalt levele is látható. Külső rügytakarója nincs. Még nyáron vagy ősz felé jókorát 

 növekszik, a víz színén vagy az anyanövényével még kapcsolatban gyakran látható, 

 azután az új növénykéje a fenéken telel ki. Mind a két hínáron észlelhetjük a 

 Balaton vizén. Ebből azt is láthatjuk, hogy a vízi fű életét a tél annyira^ nem kor- 

 látozza, vagy nem teszi úgy tönkre, mint a száraziét. 



A vízi sarj a fa ágától kivált azért különböző, hogy ez természetszerűleg 



' A Holt-Rábában is Sz.-Gotthard mellett. 



^ A Straiiotes azonban a mult évtized óta helyenként (Vésztő, Kót, Biharvárm.) a szárítás' 

 sal és szabályozással nyom nélkül kipusztult. 



3* 



