32 



Ivartalan szaporodás. 



gyarapodik a Balatonban. Az anyatestről levált vízi rügy, sarj, gumó, inda vagy lesza- 

 kadt és tovább növekedő ág az állatok bimbódzásának (generatio gemvtipara) ana- 

 logonja. Ezek is mint sejtalkotta szemölcskék keletkeznek az anya testén, sarjjá, 

 ággá stb. formálódnak, továbbnövekedvén, az anyatesttel megegyezők lesznek s 

 vele vagy állandó kapcsolatban maradnak (ág), tehát a szétágazó vízi növénj'test 

 mintegy állattelep meddőn vegetál, vagy pedig az anyatesttel való kapcsolat meg- 

 szűnik, s a sarj, gumó, inda külön növcnynyé alakul. A vízi virágzók gyakori ivar- 

 talan szaporodása csaknem ugyanaz a folyamat, a minő a sejtes kryptogani--áké, 

 csakhogy a vízi virágzóknak már egész testszövete, formásabb, szervezettebb tagja 

 (nem sejtje) válik el az anyatesttől. 



A vízi fű nagyon gyakran és töméntelenül ivartalan úton szokott gyarapodni, 

 nem fogantatásból keletkező magvakról ; ivartalan vegetatív szaporodása gyakran 

 sokkal tömérdekebb, mint a magból való csírádzás. Mennél kedvezőbb a fűnek 

 élete a vízben, annál inkább meddő marad, ivartalanul annál jobban gyarapodik 

 s annál kevésbbé gondol virágzásra és ivarszervekkel való szaporodásra. A vízi 

 életnek a vegetatív szaporodás az ivarosnál megfelelőbb. A vízi moha, valamint 

 sok más vízi fű gyakran éveken keresztül csak ivartalanul, de oly tömérdek módon 

 szaporodik, hogy belőle hatalmas mocsári növényformatio támad (láp, tőzeg). Virág- 

 zásra és magvazásra a kedvezőtlenebb vízi élet, kivált pedig a levegő kényszeríti 

 a vízi növényt. A virágzást, azután a mag- és gyümölcsképződest, valamint a csírá- 

 zást is sok minden eshetőség érheti, veszélyezteti vagy megsemmisíti, sőt a virág- 

 zásnak a vízben sok akadály, a víz mélysége, áradás vagy tetemes apadás stb. 

 állja útját, ivarzással tehát a vízi fű korántsem gyarapodhatnék oly tömérdeken. 

 Az ivartalan szaporodásnak a vízben kevés akadály és zavar alkalmatlankodik. A 

 propagálás a vízi életviszonyokhoz jobban hozzá alkalmazkodott. Vízben az ivar- 

 talan szaporodás, szárazon az ivaros, a fogantatás könnyebb és uralkodóbb . Schenck- 

 nek ^ azt az állítását, hogy a vízi virágzók légi, szellő- és bogárporzozta typusból 

 vezethetők le, s hogy a meddő buja fejlődéssel a virág tökéletlenedik s a niag\'azás 

 csökken, voltaképen nem ily visszatökéletlenedésnek kell tekintenünk, hanem az 

 ősi kezdetleges állapot máig felmaradt példájának. 



A növényzetnek ősi idejében, kiváltképen egy téranyagban (víz), kétségtelenül 

 az ivartalan szaporodás uralkodott, a mint ez a vízben mind a nem-virágzók {krypto- 

 gamae), mind a virágzók (phanerogamae), és pedig kivált a vízbe merültek közt 

 túlnyomó. A mint a sejtes vízi növényből magasabb-fokú edényes keletkezett, 

 eleinte sokáig az ivartalan szaporodásnak más-más módja volt túlnyomó szapora- 

 ságuk okozója. A vízi fűnek ivartalan vegetálása egyszerűbb, könnyebb, nem any- 

 nyira bonyolódott, mint a szárazföldieké. Az ivartalan szaporodó szerv alkotása a 

 növény testének rendes vegetálásától, a riigyezést is bele értve, alig különböző, 

 csak a sarj leválása tesz különbséget. — így folyt sokáig életök, eltöredezett 

 darabról, rügyről, gumóról gyarapodtak, míg a munkafelosztás bennök annyira 

 kifejlődött, hogy a szaporodás czéljára bizonyos levelek helyett ivarszervek kez- 

 dettek alakulni, s a mag, csírájával együtt, mint külön individuum kezdete, az 

 anyatesttől végképen levált. A rügyezés, általában a vegetatív szaporodás minden- 

 esetre megelőzte az ivarszervet, mely a szép virágnak belső és legtöbb alkotó része. 



A virágzás, gyümölcsözés és magvazás kétségesebb, bonyolódottabb és nehe- 



' I. h. 107. old. 



