22 



A vízi levél a/apformái. 



A vízi levél második alapformája a vékony szál (Potamogeton pusillus, P. inter- 

 ruptus, Zamiichellia, Naias minor, Hippuris, Callitriche autumnalis, Elodea), vagy a 

 vékonyszálú levélsallang, mint a sülló'hínár, borzhínár, Hottonia, Utricularia, a bog- 

 lárkának (Ranunculus) vízi alnemzetscge [Batrachiimi DC.) fajain (9. ábra). 



A vékony levélsallang vagy gyenge, s a vízből kimerítés alkalmával össze- 

 esik (Ranunculus fluitans), vagy merev és a vízen kívül is szétterpeszkedve marad 

 (R. divaricatus, Ceratóphyllum). 



A vékonyszálú levél a folyó és csergedező vizet kedveli s a víz folyásához 

 és hullámzásához czélszerűen alkalmazkodik. 



Ez az alapforma, a vékony 

 hosszú szárral voltak épen a 

 hínár szervezete. Ennek a szö- 

 vetkezetnek aránylag csekély 

 a földi gyökérzete és csak a 

 fenéken való megfogódzásra 

 való ; táplálékszívó gyökhaja 

 nincs, vagy az ilyen vízi fü egé- 

 szen gyökértelen is ( Cerató- 

 phyllum). Ellenben a vegetáló 

 része (szár, levél) jókora terje- 

 delmű (2 ^/^ méter) lehet (süllö- 

 hinár) s a táplálékát nem a 

 földből, hanem a vízből meríti. 



A vízi levél tehát ekkor 

 a gyökér életműködését veszi 

 át, s ennek megfelelően vagy 

 a gyökér vékonyka szálaihoz 

 hasonló, vagy ilyen módon ha- 

 sadozik szét. Említésre méltó 

 az az analógia, a mely a hal 

 ,5. ábra. A Vallisneria spirális a víz fenekén; a a termő kopoltyúja s az ilyen keskenyke- 



példa szálas levéllel, csavargós kocsánon a virággal, egyik 

 már egész a vízszintre jutott; — /5 a hímes példa, ^-nél 

 virágjával. Ez innen leszakad, a víz színére jut (c) % a virá- 

 got termékenyíti. A termékenyült virág azután az össze- 

 zsugorodott nyélen lehúzódik a vízbe (v. ö. a 17. ábrát). 



sallangú levél között van, mint 

 hasonló működés eredménye. 



A vékony szál vagy sal- 

 lang felszíne átszivárgás útján 

 a folyós táplálékot magába 

 szívja, a gázcserét és kilehelést is végzi. De a levélnek finom széthasadozása a víz- 

 áramlás, vízcsapkodás és vízi állat széttépése ellen is biztosítja.^ A víz különben 

 a vékony széles levelet nagy erővel támadná meg és szétszaggatná, ezért az alkal- 

 mazkodás a sallangosságot örökítette meg a vízi levélfejlödés alaptervében. 



Hogy a vízi növénynek vízszívó gyökerének is kellene lenni, ennek jelzése 

 a természetnek az a megtévedése, hogy Szántódon a süllőhinár már 1891. július 

 11-én szárának felső részéből vízi gyökeret eresztett. 



Hogy az Utricularia levélsallangjának a tömlője vagy hólyagja a fű fölmerü- 



' LunwiG Fr. : Zur Biologie der phanerogamischen Süsswasserflora, — Zacharias O. : Die 

 Thier- und Pflanzenwelt des Süsswassers czímíí munkájában, I. köt. 1891. 71 — 72. old. 



