A vízi tü szára. 



17 



ben a fokozatos kapocs, csakhogy a víziek szára életét a tél ki nem oltja, a szá- 

 razföldiek pedig tövig elfagynak. 



A vízi szár, az egyszikűek alapterve ellenére, bőven szét is ágazik (Potamoge- 

 ton perfoliatus, P. interruptiis) vagy pedig indát bocsát (Vallisneria, kolokán, menta). 

 A szár czikkjének a száma és hosszasága a víz mélysége szerint gyarapodik, a czikk 

 e szerint, valamint a víz folyása irányában nyúlik, tehát a vízi szár nagy merték- 

 ben alkalmazkodik Az alsóbb czikk hosszabbra nyúlik, mint a felső. 



A szár hosszaságával a tőből sarjadzó levélnyél megnyúlása is lépést tart 

 (tündérrózsa, habrózsa), sőt ezen megnyúlások nyomán a kákának hosszú felső 

 czikkje, a csomótlan darab, eredetileg szintén csakis az ősvízi életből fejthető meg, 

 mely azután a partszélen is megörö- 

 kítődött. A káka tehát a víziből való 

 alakulásnak nagybecsű példáját őrizte 

 meg csomótlan hosszú czikkévcl. 



A hosszúra nyúlt száron kívül 

 nevezetes a vízi törpeszárúság (acau- 

 Icscentia aquatica), azaz a levélcsokor 

 közepén keletkező csekély szár a 

 virágokkal. Ez a vízfenék rétjének 

 jellemző növénye, bár jellemző kép- 

 viselője, a Vallisneria, Litorella, Lo- 

 bclia a Balatonban nem nő ; de a 

 vízi sarjakból keletkező hajtás gyak- 

 ran ily alakúan telel ki a víz fenekén, 

 a Balaton partján pedig a ritka Li- 

 niosclla aquatica jelzi, hogy ez a 

 typus itt is van és hihetőleg a víz- 

 ből szokott ki az iszapra. 



Gyakori vízi szár a rózsásan 

 csoportosodó levelek közül fakadó 

 virágszál (scapus), mint a kolokáné, 

 Alismd-é, a parti útilapué, virágos 

 kákáé, nyilfűé. Majd feljebb is halad 

 a levél a száron (békabuzogány, sás, 

 káka, iszapsás) vagy a levél- hüvely 

 tartja hozzá a tőből vagy a hagymából (tőzegviolla) eredő leveleket. A kákának meg 

 a sásnak a felső száríze szokott hosszúra megnyúlni. 



A szár törékenysége is szembetűnő (Naias marina, N. minor, Cliara, Ccrato- 

 phyllum, a süllőhinár). A vízi állat, melynek érintésére a törzs könnyen szétdara- 

 bolódik, a tüskével (Naias marina, Chara), görbült szúrós (Naias minoi-) vagy 

 merev, durva leveleivel (Ceratophyllum) tapadó darabot messzire elhurczolhatja. 

 Az elhurczolt darab azután kellő helyen, sarjadzás útján a növényt újra kinöveszti, 

 tehát ivartalan úton faját szaporítja. 



A szár (Naias ynarina) meg a levélfog szúróssága (Naias mitior, kolokán) a 

 szájjal sértő állat ellen védelem, a széthurczolásra alkalmatos eszköz. 



A mentának, Epilobiuni-nzik. és más parti fűnek indája (Raminadus repcns) 

 vagy gyökerező szára (Trifolium repcns) is van, s gyökeres darabjairól szaporodik. 



2 



1. ál)ra. A suíyofu vízbe merült szárának kereszíiiicl- 

 szelc, 50-szer nagyítva. EMKRY-nck «A növények clctc» 

 czímü müvéből (^Tcrinészettudom. Társulat, 1883).^ — 

 E, az egy sejtréteg alkotta bor, alatta a kéregszövet, 

 benne LL a felmerülést megkönnyítő légcsatorna, 

 G az edénynyaláb védő hüvelye, 7'7'az edény, mely 

 itt egyedüli része az edénynyalábnak, // a bél lég- 

 csatornái, M a szár közepén hosszában a i)cl, m a 

 bél külseje. 



