BEVEZETÉS. 



MIDŐN a mult évtized közepe táján a balatoni hínár ellen a hír- 

 lapokban a vészharang megkondult, mind a vidék népét, mind 

 a tudományos férfiút aggodalom vagy kételkedés töltötte el, 

 vájjon a kedvelt Balaton vizét csakugyan nem fenyegeti-e komolyabb 

 veszedelem. Noha a Természettudományi Közlöny 1889. évf. 572 — 573. 

 oldalán rövid, de megnyugtató hírt közöltem; a Magyar Földrajzi Társaság 

 Balaton-bizottsága 1891-ben a Balaton-tó és vidékének tudományos kuta- 

 tását czélba vévén, a M. Tud, Akadémia a kegyes támogatás fejében 

 határozottan kívánta tőle, hogy a hínár kérdése megoldassék. A Balaton- 

 bizottság ezt a biológiai tanulmányt rám bízni kegyeskedett s az 1891. 

 év nyarán végzett kutatásnak kimerítő' és a veszedelem ellen megnyug- 

 tató eredménye a Földrajzi Közleményeknek 1891. deczemberi füzetében 

 magyarul (454 — 491. old.) és franczia nyelven látott világot (Abrégé 

 1891. 52—65. old.). 



A hínárkérdés ezután a Balatonmellék flórájának kutatását vonta 

 maga után. 



A Balaton-bizottság a tó egyéb tanulmányát is megkezdvén, a ren- 

 delkezésére álló nem nagy összeget a másiránybeli több kutatás annyira 

 leapasztotta, hogy 1892-ben a botanikai kutatás szünetelni kényszerült. 

 Azonban az 1893. esztendőben, ismét a M. T. Akadémia kegyes sege- 

 delmével, a florisztikai kutatás újra megindult s 1894., 1896. és 1897. 

 évben kiegészítődött és a hínár tanulmányozásával együtt befejeződött. 



A partmellék edényes növényzetén és növénygeografiáján kívül a 

 Balaton-bizottság a tó, valamint a belé ömlő sédek nem virágzó sejtes 

 kryptogavi növényzetére is figyelemmel volt, s erről IstvAnffi Gyula 

 a megelőző szakaszban számolt be. 



Az edényes kryptogám és janerogdm növényzet kutatása közben 

 a különben már meglehető.sen megoldott hínárkérdés tovább figyelmen 

 kívül nem maradhatott, sőt az életmódját, szaporodását és elterjedését 



