90 



A Balatonmellék flórájknak mult változásai és pusztulása. 



vetés irtja. A ki az Alföld növényzetét csak vagy 20 esztendővel ezelőtt és ma is 

 vizsgálja, nincs szüksége évenkénti pontos vizsgálatokból és számításokból eredő 

 mérésre vagy más eredményre ; a húsz esztendő alatt bekövetkezett nagyfokú 

 változás e nélkül is világos előtte. Más a folyók medre, más a földség felszine, 

 mint a régibb térképen. Ma a folyóvíz egyenes mederben siet, ártere nincs, a vízi 

 növényzet eltűnt, a gázló madár megritkult, a kiszárított part emberi eleséget 

 termel. Csak a Sebes-Körös Sárrétjére hivatkozom. Ezt a folyót Bihar- és Békés- 

 vármegye határán a nép még mostanában is Tekerőnek nevezi, mert — mint szokás 

 mondani — oly tekergős folyása volt, mint az ökörvizellet nyoma. Ma egyenes 

 irányban halad, vastag parttöltés közé szorították, töltése mentén a földet müvelik. 

 Oda van a Nagy-Sárrét, a rétség (nádas) nagyszerű vízi növényzete és tanúlságos 

 növényzeti képződménye : az uszó sziget, a nádas, az ingólap stb. Sőt Alföldünknek 

 száraz és a forró nap égette helyein is pusztúl a növényzet, tehát délre vonuló 

 félben van ma is. 



Ennek a nagy változásnak mindössze 22 esztendeje. Mi és mennyi történ- 

 hetett századok és ezredek előtt.? Még 1854-ben báró Vécsey N.^ a következőt írja : 

 nincs (a Tisza vidéken) egy helység sem, a melynek határában tó vagy mocsár 

 nem lenne, úgy hogy a Tisza völgyét inkább és teljes joggal mocsárnak (melynek 

 száraz helyei, szigetjei vannak), mint mocsárfoltos szárazulatnak kell tekintenünk. 

 Még 1877-ben, Biharmegye Nagy-Sárrétjén a hatalmas terjedelmű ingoványból 

 kiemelkedő száraz legelőket is szigeteknek nevezték,'^ mint a hogy Szigetnek nevezi 

 a balatonmelléki nép ma is a hajdani ingoványból kimagasló Szigligetet. 



A balatonmelléki változásokat Rómer Flóris jellemzően és a következőkép 

 ismerteti az Akadémiai Értesítő II. köt. (1860—61.) 291 — 292. oldalán. 



«Míg a Bakony s a balatonmelléki erdők nem valának annyira pusztítva, 

 mint ma, több forrás által tápláltatván hazánknak regényes-partú tengere, maga- 

 sabb vízállással birt, annyival inkább, mert a Sió által való lecsapoltatása előtt 

 lassanként folyt ki a fölöslege. Ekkor a tihanyi töbörök szigetet képezének; kitet- 

 szik ez az alapító okmányból Cod. dipl. I. 388., hol az insula szó többször elő- 

 fordul; 1231. okmányból u. o. III. II. 265.; 1288. insula Balatini de Tihan. V. III. 

 421. A kis tó — a Balaton kicsided utánzása — ma csak kevés iszapos vízzel bir 

 és az erdöpusztítás következtében valószínűleg lassanként el is fog tűnni ; a külső 

 nagy tó lecsapolása által az uradalom tekintélyes-terjedelmű rétséget nyert és így 

 a sziget alakja, mint látjuk, egészen változott.* 



«Ily változtatásokon mentek át a Balaton egyéb vidékei is. A szigligeti hegy, 

 mely szigetben feküdt, midőn azt Favus pannonhegyi apát IV. Béla király alatt a 

 tatárok ellen erősíteni kezdé, valamint Sz.-Mihály hegye is, még e század elején is 

 víztől valá(nak) környezve ; sőt a Balaton egyes ágai a lapályosabb helyeken messze 

 be, pl. Edericstöl Uzsáig, Fenéktől Vindornyáig terjedtek észak felé, úgy, hogy még 

 50 év előtt ott ladikáztak, hol most a dús rétek közt a pompás országutak emel- 

 kednek. Mennyire lepték el délkeleti partjától Somogy északi rónáit a Balaton 

 hullámai, eléggé bizonyítják a régi térképek; s így ezen tó alakja csak még egy 

 század előtt annyira elüt a mostani, majd egyenközű partjaitól, hogy azt külön 

 lefestve látván, kis honi tengerünkre aligha reá ismernénk.* 



' Beitráge zur Geschichte dcr Flüsse und Sümpfe Ungarns. Pest 1854. 100. old. 

 ^ BoRBAs V.: Iráz puszta níncnyzetc. A magyar orvosok és természetvizsgálók. Munkálatai 

 XX. köt. 1880, 303. old. 



