A Bnlatonmellék flórájának niiilt változása,! és pasztalása. 



91 



«Azonban a gyakorlott természetbúvár szeme észreveszi a vizek hajdani ki- 

 terjedését a sásos réteken, a — ha mindjárt messzebbre eső — szó'Uök, kertek, 

 szántóföldek árkaiban bujálkodó nádon, a tőzeges aljon; mert akármennyire ipar- 

 kodjék az ember a természet színét változtatni, messzehatóbb, állandóbb ennek 

 hatalma, mintsem hogy törpe erőlködéseink azt oly könnyen megsemmisíthetnék.* 



Hogy e változások a Balaton-tóra, nem a tengervíz korára vonatkoznak, a 

 somogyi tőzeg bizonyítja, a mely édesvízi rostos füvek holt teteme. 



Minő és mennyi vegetatio virult el már a Balaton fölött és partszegélyén? 

 Alig birnám itt a nagyszerű változást és pusztulást megérteni, ha a Nagy- Alföldön 

 több esztendőn át szemtanúja nem lettem volna. 



A minő nagyszerű változások és vegetatiói pusztulások vonultak el az Alföld 

 fölött ; ugyan olyannak volt szemtanúja a Balaton melléke is. A gyakorlott szem 

 és a gondolkozó ember nagyon specziális geológiai ismeret nélkül is könnyen 

 kimérheti a Balaton ős medenczéjének terjedelmét, hajdankori határát és partszegé- 

 lyét. A Balaton vize ma már jóval kisebb tengeri terjedelméhez képest. A régi 

 part számtalan helyen belevésődött a környező lejtőkbe. A Balaton vizét körülfogó 

 vármegyék mostani völgye és lapálya szemlátomást mind az ősi fenék volt. A mint 

 a vize lassanként apadt, körülötte a vegetatio is változott. 



A vízi és tengeri fű könnyen rothad és nyom nélkül elpusztul, emléknek 

 nehezen marad belőle valami. A harmadkori magyar beltenger és a Balaton-tó kör- 

 nyékének növényzete közt oly nagy idő és annyi változás történt, s a nyomok úgy 

 elmosódtak, hogy a balaton-tengermelléki flórának eltűnését, illetőleg a partmelléki 

 flóra megalakulását pontosan alig restaurálhatja valaki. Az östengeri füvek a Balatonnak 

 nem a mai sikér medenczéjében, hanem sokkalta nagyobb mélységben réges-régen 

 pusztultak el. A mai alakulás nyomán ítélve, a somogyi nagy tóvíz helyén nádas, 

 a mai Nagy-Berek támadt. A chárás és moszatos víz szélében apró vízi mohák 

 telepedtek meg, s ezek szőtték zöld szőnyeggel az Ős-Balaton csillogó és hullámzó 

 víztükrét körül. A mint a víz jobban apadt, a moha is beljebb hatolt, jobban 

 elhatalmasodott, az egész meder szélét betöltötte, mint ma is a felvidék tenger- 

 szeme vagy lápja körűi. A Balaton partszélében (Keszthely, Révfülöp stb.) az Ambly- 

 stegiwn riparhtni nevű moha még ma is ott működik. így előkészítette a moha a 

 parton a talajt más növénynek, különösen hínárfélének. 



A dél felé nyitott és nagyobb völgyekből a víz hamarabb és könnyebben 

 eltakarodhatott, a fenék hamarább szikkadhatott s a parti vagy száraz helyet kedvelő 

 füvek hamarább elboríthatták. A hol azonban a medenczét hegy- vagy dombvidék 

 zárja körül, pl. a Vindornya lápját, a zsidi rétet vagy Lápos mezőt Keszthely 

 környéken, melyek valaha a hegyvidék önálló őstavai voltak; ott a moha- vegetatio 

 soká, egész napjainkig felmaradt. Tapolczán és Fenéknél ma is Hypnuni és Aniblystc- 

 giiivi-mo\\-^ szövi át a nedves talaj felszínét, sőt ez a moha itt-ott Vindornya kiszáradt 

 helyein is terem. A nedves élő mohaszőnyegre a szél, a madár s más egyéb körülmény 

 magvat vagy növénysarjat hozott s ha ez, mint a madárszállítás révén gondolható, 

 hasonló helyről hasonló körülmény közé jutott, kicsírázott s a mohába apróbb tőzeg- 

 kedvelő fű is keveredett. így a Balatonmellék nem magas hegyei közt a zárt meden- 

 czékben olyan hegyi lápok keletkeztek, a minőt Egerben a baktai erdőben (baktai tó), 

 vagy Máramarosban a Guttin hegy alatt ismerek. Az utóbbit a nép tengerssem-nék 

 nevezi.^ Ezeknek a mohája azonban a meszet kerülő Sphagnnvi vagyis tőzegmoha. 



' V. ö. Mathematikai és Természettudományi Közlemények XIV. köt., 6. szám 145 — 46. old. 



