A Balaton vízi növényeinek honnanvalósága. 



97 



Nagyszámú fajkeletkezés kora ma már be van fejezve s a Balaton vizének 

 és partmellékének most nincs, talán az ősi Balaton-tónak se volt az a hatása, hogy 

 virágzó növényfajokat alakítson. A fajkeletkezés vagy fajkiválás egyáltalában lassú 

 munka a föld történetében, de mindenesetre ősibb mind a Balaton-tengernél, mind 

 a Balaton tavánál, úgy hogy ide már csak a másutt termett növény érkezett. 



A Balatonnak meg a partmellékének egyetlen egy növénye sincs, a mely 

 épen ennek a vidéknek sajátja lenne,^ vagy a melyet csak némi bizonyosság nyo- 

 mán is a mai helyén keletkezhetettnek vallhatnánk. A Balaton vizének és partjának 

 növényzete mind a lassú beköltözés és összesereglés eredménye a Balatonnál ó'sibb 

 vizekből és vidékről. A Balaton-tengerben nagy moszat is élt. A míg a tóviz alan- 

 tabban feküdt, a míg a partmellékén több mocsári képződmény volt, a víz flórája 

 is más volt, a partmelléké gazdagabb és változatosabb, a növényformatiója több, 

 az eredeti kis tócsáiban bizonyosan a hínár is bőségesen volt. A száradással, apa- 

 dással, lecsapolással sok ritkaság és érdekesség elpusztult a vidéken. 



A megsemmisülés sötét homályában a biológusnak nehéz föladat a fajkelet- 

 kezés kezdetének, speciálisabban a Balaton vize növényzetének partiból, vagy viszont 

 a partinak víziből való kiderítése. Mind az egyik, mind a másik lehetőségét több- 

 kevesebb valószínűséggel erősítgethetjük, de a valóságot, az őskezdetnek positiv 

 ismerete nélkül, senki ki nem derítheti. Nekem azonban positiv meggyőződésem 

 és tapasztalatom van a Balaton mellékéről, hogy a parti növény keletkezett a vízi- 

 ből (lásd 98. stb. old.). A természet változandóságának végtelen során és más-más 

 helyén lehetett körülmény, hol majd a víziből, majd a partiból indult meg az új 

 fajkeletkezés. 



A nedves meg az emelkedettebb part között a Balatonnál is a természet, 

 részint a földművelés és szó'llőtermelés oly éles határt alkotott, hogy a parti és 

 hegyi növény át nem lépheti, épen úgy, mint egy hegyi patak nedves mellékéről 

 a vízkedvelő növény lépést sem tesz a száraz hegyi tájra. Nem tagadom, hogy 

 valaha szárazföldi (hegyi) fűből vízparti vagy viszont keletkezhetett; de bizonyos, 

 hogy a Balaton mellékén ilyen példa ismeretlen. Egyenes átalakulásnak ma csakis 

 vízi és nedvesparti fű közt van ismeretes, meggyőző esete. A változandóság, kisebb- 

 nagyobb alakulás természetesen a Balatonban meg a partján is folyik, s kisebb- 

 nagyobb eltéréssel itt is találkozunk. így a Potamogcto)i pcrfohatns, meg a Myrio- 

 phyllum spicatmn a partmellék vizeiben kurtaszárú, zömökebb-termetű; a Balaton 

 vizében a szára lassanként hosszúra megnyúlt, a süllőhínárénak felsőbb szárczikkci 

 biológiai okból föl is fuvódtak, tehát némileg mind a kettő átformálódott. De 

 mindez csak a mély vízhez való alkalmazkodás. Ellenben bizonyos, hogy a hosszú- 

 szárú hínár magva, tőkéje vagy a sarja, sekély vízbe ültetve, kurta, zömökebb és 

 fel nem fuvódott szárat hajtana, vagyis ismét a sekélyebb vízhez alkalmazkodnék. 



Kevés példa ismét azt igazolja, hogy az ismert és régen kialakult, sárosparti 

 fű formálódott vissza vízire [Raimnczilus heicrobios\ de a visszaalakult fű individuális 

 száma rendesen kevés és nem sokáig állandó. 



A parti fű alakulását nagyrészt elfödte a lesodort hegyi föld, azután rajta 

 inkább a hegyvidéki fű magva csírázott ki, ez lett túlnyomó, ellenben a parti fű 

 már nagyon korán a keskeny partszegélyre szorult. A parti fű számát azután a 

 hegyi fűnek a nedves helyen való megszokása is gyarapította {Linum perenne, 



* A hegyvidék növényeinek endemismusát lásd hátrább. 



7 



