Parti növény alakulása, víziből biológiai alapon. 



101 



becses. Lehet, hogy a M. pcctiuaíuvi meg a M. spicatum közt még középalakra 

 is bukkanunk. 



Az egyenletesen leveles Ceratophyllum~\.<S\. a Myriophyllum-sls.'kok fokozatai 

 után a AI. spicatum úgy fejezi be a fejlődés sorozatát, hogy a szellöporzás érde- 

 kéből a szára teteje teljesen levéltelen, csak fönt a liímes, alatta termös egylaki 

 virágai díszlenek. Míg tehát a AJ. verticillatum var. infraflorum ivarszervei, a víz 

 útján való beporzás czéljából a szár alsó részére vonulnak, szépen leveles szárának 

 felső része pedig meddő marad, vegetáló szervezkedésének nagyobb része a leve- 

 gőben van; a.áá\g a. A^. spicatum-on az egész megfordul, a szárnak alsóbb, nagyobb 

 része marad leveles és meddő, tetemesebb része marad a vízben, az ivarszervek 

 a szár tetejére vonulnak. Ennek a fűnek a Balaton természeti viszonyai kiválóan 

 kedvezők, szára másutt ismeretlen hosszúságra megnyúlik, túlnövi a Balaton mély- 

 ségét, virágait felsőbb szárczikkeinek felfúvódásával emeli a levegőbe. Szóval neki 

 jutott a balatoni hínárnak egyik szerepe (22. ábra). 



A Myriophyllum verticillahim-m.'k víziből légbelivé alakulása közben az neve- 

 zetes, hogy az önöntermékenyülés miatt kétlakivá kezd alakulni. Rendesen egy- 

 laki, de már Linné mondja a Species plantarum 993. old. «Vidi plantas floribus 

 masculis et femineis distinctas, vidi et rarius floribus hermaphroditis.» Az örves süllő- 

 hínár tehát ritkán közös-ivarú is, ez a legősibb állapota, de a víziből légbelivé alakulva, 

 a cseretermékenyülés érdekéből korán egylakivá, sőt kétlakivá lett, mint a Stratiotes. 



A fejlődés sorozatát az tetőzné be, hogy a M. spicatiini gyenge szára a tel- 

 jes légbeli életmódhoz megerősödve, a vízen kívül, a parton is megélhetne, de itt, 

 ha a víz újra el nem árasztja, elpusztul. 



A mi azonban meg nem történt vagy nem ismeretes a Myriophyllum-xdA, 

 megtörtént más parti fűvel, a mentával. A Wlyi-iophyllum még kiválóan vízi, a menta 

 már inkább parti, sőt szárazhelyi fü is. A Adyriophvlluni-x\2k. inkább a víziből való 

 alakulása, a mentának tovább a parton való fejlődése figyelemre méltó, de a kettő 

 összhangzóan egészíti ki egymást. Hogy a süllöhínár egylaki, a menta pedig közös- 

 ivarú, hosszabb- és kurtábbhímü (gynodynamia, 38., 39. old.), különbség nem lehet, 

 itt úgy is a víz vagy levegő útján teljesülő csereporzásról van szó. 



A menta kisebb víz szélében szintén terem, sőt indáival a patakba is bele- 

 úszik és a nád töredékét tutajjá szövi össze. A vízparton apróbb példái láthatók, 

 melyeknek a virágai a szárnak alsó részére vonulnak (Aleiitha Austriaca, M. gentilis^ 

 M. ve7-ticillata), a szára felső része pedig egyenletesen leveles, ép úgy, mint a 

 Myriophyllum infraflorum-é, a szárnak felső feléből tehát virágot nem fejleszt, ott 

 meddőn marad (1. fokozat). Az ilyenfajta menták csoportja közönségesen verticil- 

 lataene-vet visel, de még tovább új cso^toríolíva [Gentiíes, Tubocalyces, Campanocalyces 

 stb.) szakad. A botanikus jól tudja, hogy az ilyen végtől végig leveles, örves men- 

 ták között gyakran bukkan eltérésre, a mely valamelyik mentafajjal teljesen meg- 

 egyező, csak a szárának felsőbb levelei, a melyek mellől a virágörv fakad, jóval 

 apróbbak, mint a rendes Al. verticillata töalaké. E levelek csökkenése a szárazabb 

 helyen megint a szellőporzással függ össze, hogy a nagy levél a virágok alatt 

 szellöporzáskor ne alkalmatlankodjon. 



Ilyen kisbrakteás (apróhegyelevelü) példa részint a Balaton mellékéről, részint 

 hazánk más vidékéről: 



A Mentha tormosa Host., 



a » abruptiflora Borb. a VerticiUatá-V. közül; 



