116 



A BaJatonpart füvei. 



a flórának éles választéka, mely a keveredést nem engedi meg, nagyobbrészt pedig 

 a flórájának nem nagyfokú tagoltsága, úgy hogy természeti úton-módon különös 

 növény sem gyakran nem érkezhetik ide (az amerikai Erechtites), sem a Balaton 

 zárt medcnczéjébó'l nem könnyen terjedhet szét valami kiválóbb jelenség. 



A Balatonpart vegetatiójából éppen ezért, kivált a laza vagy süppedó's helyet 

 követő' gyengébb és ritkább füvek hiányzanak, azok, a melyek a híg földben, sziva- 

 csos mohában szeretnek meggyökeresedni, melyek közül több már a liévvíz lápján 

 előtűnik ( Pedicn/aris palustris, Paimassia, Thrincia^ Cirsimn rivulare stb.), vagy pl, 

 még a Rába völgyében uralkodnak, sőt onnan kelet felé nem szivesen terjeszkednek 

 (Silaus flavcscois). Ezért akár azt a kövér partmelléket, a melyen a Sebes-Körös 

 mentén a menták alakjainak a sorozata oly végtelen, akár felföldünk kövér rétjeit, 

 a melyen vastag rendet szoktak kaszálni, a Balaton mellékén hiába keresnénk. 

 Ezért ritkult meg a Balaton mellékén az Oenanthe, a mohát kedvelő Epilobiuvi. 

 azért nincs Isnardia és más lápnövény. 



A Balatonpart füvei. 



A part körül meg a part vizében, egy-egy helyen nem sokféle növény van, 

 hanem inkább a kevésféle seregesen nő. Ma leginkább azokat a vízi füveket látjuk 

 itt, a mely a tóba ömlő vízben, ennek folyása mentén, meg a sédmelléken, a nádas- 

 ban meg a nádas körül terem. Legmeggyőzőbb ez Keszthelyen. Itt az öbölben, a 

 nádasban a Zala-folyó vizének növényzete látható. A Balaton partmellékének flórája 

 régibb egyszikűek és íiatalabbkorú virágzók keveredéséből alakult s Európa bel- 

 vizeinek mellékéről sereglett össze. 



A Balaton sáros partján a nádason (lásd a 126 — 29. old.) kívül először leginkább 

 a kardos levelitek (ensifoliae) szövetkezete tűnik ki (lásd a 25 — 27. old.), de a Sagit- 

 tai'ia levelén — az elnevezés nyomán — inkább a nyílalakot akarjuk látni (31. 

 ábra; itt-ott a sallangja keskeny; var. tcmáloba). Az Alisma levele a népies elnevezés 

 szerint kanálformájú (békakanál), a Spai-ganium pedig buzogánjmyal fegyverkezik 

 (békabuzogány) vagy a nép vízi töviskes disznót lát rajta. 



Ethnografiailag említésre méltó, hogy a magyar nép a mocsári füvet gyakran 

 vízi állatról nevezi: békalencse, békabuzogány, békatutaj, békaliliom, békafű {Batra- 

 chimn), békakorsó, békarokka, nadálytö, acsalapu, métely fű, mételykóró, vidrafű, 

 ruczaperje, pipefü, gilisztavirág, kácsavirág, szunyogvirág, kányafű, süllöfü, sőt a 

 molnárcsercsznye is ide sorozható (másutt kányafa, gányafa vagy gényefa).' 



A kardoslevelüek nagyobb része egyszikű, s hosszú merev levele tünteti ki. 

 Tagja a fodorsás, a sárga liliom (Iris pseudacoi'us), a virágos káka, a békabuzogány 

 két faja, a gyékény, sok sás, a nád, kivált ha kaszálás vagy legeltetés után alacso- 

 nyan fejlődik, a kálmosgyökér. 



A kétszikű Icplesckből ilyen a vízi lósóska (Ruincx hydrolapathi), a Polygonum 

 amphibiuni var. tcrrestrc (göcsfü az liuphorbia palmtris, E. lucida nevű kutyatej. 



Kétszikű virágosabb kardlevelű a Lythrum salicariniii, Lysiinachia vulgáris, 

 Epilobium hirsutuin és var. villosissimutH-]z, E. parvifloriwi, Senecio paludosus, a 

 Siiiin latifoliuvi merev levélsallangjaival. 



• Tcrmószcttud. Közi. 1886. 346. Pótfűz. 1895. 121. old. 



