TapolczS, lápteknője. 



131 



Az elmocsarasodásnak s a kiválóan mocsári flórának része azonban még ma 

 is szépen látható Keszthelyen, Fenék alatt, a Kis-Balatonnál, a Kis-Balaton meg a 

 Zala torkolata között. Hévvíz és Vindornya medenczéjében s a zalai hegyek közt, 

 kivált Keszthelytől kissé északkeletre (zsidi rét. Lápos mező), a tapolczai, valamint 

 a badacsonytomaji lápteknó'ben. 



A fenéki süppedó's rétet, valamint a Kis-Balaton környékét a Zala vize táp- 

 lálja, Hévvíznek saját hö vízforrása van, Tapolczán, bent a városban, a 16" C.-nyi 

 melegvizű tóból patak, rétjén pedig számos bővizű langyos forrás fakad, mely az 

 egész lápteknöt átitatta. Hihetőleg ilyen forrásvize volt Vindornyának is. 



A tőzeges rét vagy láprét, réti láp vagy rétmező jelleme, hogy róla a nád 

 eltűnik, legfeljebb alacsonyabb szála elszórva nö, a csátéféle fű, kivált a sás túl- 

 nyomó, tehát majdani tőzeganyagot termel, közéje sok más, kivált meszesföldi, 

 szines virág s vizenyős földet kedvelő néhány fa (kutyafa, fűzbokrok, berekfa) 

 keveredik. 



A tőzegnek biztos és állandó vezérfüvét, mely a tőzeg jóságára vagy haszna- 

 vehetőségére csalhatatlanul rávezérelne, kijelölni alig lehet. A balatonmelléki láprét 

 kiválóbb füve a Thysseliniim, a tőzegpáfrány, a Thrincia, a Cirsium palustre var. 

 torfaceum, a csomorika, Pcdicularis palustris, a Schoemis nigricans, Orchis palustris, " 

 a Lotus tenuifolius, a rozmaringfűz, Cirsium rivulare, Melilotus paluster, Sesleria 

 coei-ulea, Dianthus superbus var. rudicundus, Lathyrus palustris, Juncus obtusiflorus. 



XIX. FEJEZET. 

 TAPOLCZA LÁPTEKNŐJE. 



Az alföldi ingó láp szemléletéből s a mocsaras fenék befüvesedésének ismert 

 sorrendjéből indulva ki, a tapolczai teknőnek bizonyos régi időben nádassal 

 kerített nagy ingó lápnak kellett lenni. Evenként töméntelen moha-élet újult meg 

 rajta s az Amblystegimn riparimn ma is ott termő és élő tanúsága a nedves talajt 

 aránylag sok időn keresztül bevonó apró, de szapora moha-vegetatiónak. A város 

 alatt s a patakja mentén ma is van szép nádasa s lehúzódik a Balaton felé. 



Békés- és Biharvármegye nádasa Vésztő, Szeghalom, Füzes-Gyarmat, Csökmö, 

 Komádi és Okány között bárminő nagy terjedelmű volt, de volt közte helyenként 

 mégis víztükör, zsombék, ingó láp, vagy a nádasból kiemelkedő száraz füves hely, 

 a rétség vagy ingovány élő földje vagy szigetje. Hasonló lehetett valaha a tapolczai 

 teknő is, a zsombék romja, az ingó lápnak a mohája itt-ott még ma is látható. 



A tapolczai teknő egy ideig a Balatontól, azután a Tapolcza körül fakadó 

 langyos forrásoktól, a hajdan víz alatt levő hevesQVX.ö\ tápláltatván, a nádas után 

 tőzeges rétté alakult. Helyenként még ma is egynemű és egyhangú a vegetatiója, 

 pl. a Patacsi majortól le a Balaton felé s innen tovább a szőUö alatt, a parton a 

 badacsonyi Hableányig. De bentebb a hegyek között, Tapolcza felé, a növény- 

 zete is jobban vegyült és tarkult 



Álló vizében a Potamogeton Jiuitans, a P. coloratus, Polygonimi amphibium 

 var. fluitans, Myriophyllwn spicatum, békalencse stb. él, forrásait a bőjtfű oly sűrűn 

 növi be s dagad ki belőle, hogy közé más vízi fű nem keveredhetik, magának is 

 alig marad helye (33. old.). Ez a Nasturtium officináié a haza kontinentális részében 



9* 



