142 



Vindornya lápja. 



XXII. FEJEZET. 

 VINDORNYA LÁPJA. 



Minő volt Vindornya felszíne valaha, minő még most tavaszkor, meg nem 

 mondhatom. Én csak 1896 július 11-én vizsgáltam (lásd a 92. old.). A környező 

 hegy alakulása szerint kerekded formás medencze, köröskörül hegykarima zárja, 

 mint a Grobniki mezőt Fiume fölött, tehát másforma vegetatio alakult benne, mint 

 a Balaton felé nyilt tapolczai lápteknöben, havasaljai lápvegetatióját csaknem nap- 

 jainkig megőrizte. Lecsapolás előtt süppedős tőzeges rét volt. Ha hiteles bizonyí- 

 tékunk, s pedig WiERZBiCKi-nek képekkel illusztrált kézirata, Szenczy, Hutter és 

 WiERZBiCKi írott növényjegyzéke a vidékről nem lenne; ha továbbá SzENCZY-nek a 

 M. Nemz. Múzeum herbáriumában ma is meglevő Comaruni pabistre var. villosujn-']a. 

 (tőzegeper) nem igazolná, alig hinném el, hogy 40 — 60 évvel ezelőtt Vindornya 

 medenczéjének olyan növényzete volt, a minő ma inkább a Kárpátok lápján, vagy 

 a máramarosi tengerszem tözegmoháján ( Sphagmivi) terem. Havasi nyom különben 

 a Hanság lápjából is ismeretes.^ Ma a Balatonmellékén a tőzegmohának híre sincs. 

 Hogy nincs-e ott a hamva, a Természettudományi Társulat serényen működő tőzeg- 

 bizottságának lenne föladata kideríteni. A tőzegmohát kisérö növényzet azonban 

 Vindornya lápjáról csak nem régen tünt el. Ilyen volt a Wierzbicki lefestette, havas- 

 vidéki lápok füve : a tőzegeper, a láprozmaring (Andromeda polifolia), két harmatfü 

 (37. és 38. ábra) meg a mohabogyó vagy tözegbogyó ( Oxycoccos). Ezeknek ma 

 Vindornyán nyoma sincs, nincs a vidrafű sem (92 — 93. old.). Mai füvei közül a 

 Carex nigra még szintén magasabbvídéki, a többi a lecsapolt helyen újabban 

 összesereglett közönséges keverék, nyomasztó gyom. 



Vindornya most meglehetős kiszáradt, lapos rét, csatorna szeldeli át, a vizét 

 elvezeti. Tőzeget ásnak rajta s a kiásott mélységben víz gyűlik össze. Van még 

 kisebb nyirvese vagy csalit (beíu/cium), a pelyhes és csüngővesszős nyírfa eltéré- 

 seivel, mocsártölgygyei, kutyafa vagy ebsefa, enyves égerfa, rezgő nyárfa, fűzfa 

 (Salix cinei-ea, S. alba, S. pujpurea, S. fragilis), kányafa, vad rózsa (Rosa dumalis, 

 R. coriifolia), szeder (Rubíis discolor, R. pacJiyphyllus, R. caesius) társakkal. — Van 

 Vindornyalak felé néhány feketekérgű fenyő is. 



A nyirjest sáros és vizes árok fogja körül, de az egész környéke csupa fű 

 és kóró giz-gaza. Én ezt is, valamint a Vindornyának egész területét keresztül kasul 

 átkutattam, de az említett növényeknek csak hült helyét láthattam. 



Az egész kiszáradt laposát az Agrostis alba L. (A. stolonifem aut.) összefüggő 

 gyepszönyege növi be, pirosló virágzatától nagy darabjai vöröslenek. Más pázsitja 

 az ebüröm (Dacíylis glomerata), a Holcus lanatus, Festuca elatior, Phleurn pratetise, 

 Arrhenatherum. elatius, Poa triviális, P. fertilis, Aira caespitosa, Calaniagrostis epi- 

 geios, Lolium perenne, — továbbá sása a Carex stricta, C. nigra, C. hirta, C. hiiiae- 

 formis, C. pseudocyperiis, a Scirpus niaritinnis, Sc. Tabernaemontani , Sc. lacustris 

 nevű káka, szittyók : Juncus obtusiflorus, J. ai-ticulatus, J. bttfonius. 



' POKORNv: Verhandl. d. Zoolog. Botan. Ge.sellsch. 1860., 289. old. — Bokbás: Österreich. 

 Botan. Zeitschr., 1886., 83. old., Vasvárm. növényföidr. 66. stb. old. 



