150 



A vegfífa,tio életkelléke s a /fóra általában. 



jellemű növényzete, a növényzetnek más-más fizikai életföltétele van, úgy hogy a 

 keleti földség erdős vidéke külön-külön flóravidékre vagy tagra válik. A Balaton- 

 mellék e nagy térséghez képest kicsi, de azért növénygeografiailag még sem egy- 

 séges flóra, hanem növényzetének megalakulását és tagosulását tekintve, a magyar 

 föld három természetszerű területének, három természetes flóravidékének tagja, 

 illetőleg találkozó helye. Lásd a térképet, a 45. ábra. 



Az egyik a magyarföldi flóravidék vagy Os-Mátra öve, mely főképen a Balaton 

 fölött emelkedő erdötlen hegylejtő mészköves helyein virít, de minthogy kiváló 

 összetétele másutt, pl. Budapest körül, Versecz alatt, a kincstári homokmezó'n is 

 épen úgy uralkodik, mint a hegyoldalon, azért gyakran pusztai, sőt keleti vagy 

 pannóniai flórá-vivik. is mondják. Ide-való-mk is mondhatjuk. 



A második flóratag az illyr flórának szétfoszladozása, kivált Somogy- és Zala- 

 vármegye hegyes-dombos vidékén. Ez tulajdonképen ennek a flórának a végződése 

 északkelet felé. 



A harmadik tag, a norikumi flóra, a Balaton környékéhez inkább csak közel 

 van ; kevés vezérnövénye terjed ide. 



Minthogy a magyarföldi tag ősi vegetatió maradéka, tehát magától is lassú 

 természetszerű pusztulást szenved, a kultúra pedig a sírját ássa, a melybe valóban 

 mihamarább belé is kerül ; minthogy a Horvát- és Dalmátországban terjedő illyr 

 flóra a Száva meg a Dráva síkján, továbbá a Dráván túl szétfoszlóban van, a nori- 

 kumi flóratag pedig tulajdonképen a stájer és alsó-ausztriai havasok flórájának a 

 hazai völgyekbe való leereszkedése és ismét szétfoszladozása: világos, hogy a három 

 flóra határán, az alacsonyabb, nem nagyon tagozódott, nagyobbrészt szántott-vetett 

 helyen, a három flóratag jelleme ma már külön-külön nagyon kirívó nem lehet, sőt 

 helyenként egészen összefolyik vagy a kultúra a jellemét eltüntette. 



XXVI. FEJEZET. 



A VEGETATIÓ ÉLETKELLÉKE S A FLÓRA ÁLTALÁBAN. 



Nagy víz, szikkadt part, keskeny fiatal partszegély, partfoglalás, száraz kis 

 erdő, búza, jó bor, szőllőpusztulás után gaz, kevés szikla, rövid szavakkal az a 

 jellemzés, a melyet az érdeklődőnek a Balatonmellék növényzetéről nyújthatunk. 

 A part bővül, a víztükör időnként szűkül, tehát a parti és szárazi növény ter- 

 jedésének és uj megtelepedésének tere nyílik, de a friss földön — tapasztalás 

 szerint — rendesen nem a ritka, vagy más jellemző vezérnövény telepedik meg, 

 hanem élelmesebb újabkori telepedők, nem sokféle, közönségesebb fű raja (119. 

 old.) szokott összeseregleni, az a melyet épen a megtelepülés helyén giz^'az-WTík 

 mondunk. A Balatonmellék más helyén is gyakran ez győzedelmeskedik, vagyis a 

 közönségesebb fű gyarapodik. 



A természeti kellék különben, mely itt a növénynek kínálkozik s a mely 

 között életküzdelmét folytatja, meglehetős kedvező. 



1. A fekvés. A Balaton teknője a neogénkorú pontusi tenger eltűnése után föld- 

 süllyedésből s több kisebb tómeder összeolvadásából támadt, meglehetős körülzárt 

 s nagyobb áradásoktól ment mélyedés. A növények ide vándorlása meglehetős kor- 

 látozott s a befüvesedése egész más, mint valamely nyilt s nagyobb árterületé. 



