A vegetatio életkelléke s a fíóra, általában. 



151 



pl. túl a Tiszán, az egykor nagyterjedelmű Sárrété, a hová az áradással s a 

 tápláló folyóvízzel évről-évre különböző' vidék és hegy csírái odasodródtak, meg- 

 felelő helyen kinőttek s a Sárrét flóráját szokatlan hegyi polgárokkal gazdagították.^ 

 Ha vidékünkre a szél, a madár, vagy más természeti erő magvat h( z, vagy hozott, 

 könnyen a vízbe esik vagy sodródik s elpusztúl, a száraz téren élő {xerofilus) 

 meg a hegyi fü csírája a vizenyős parton vész el, csak kevés maradhat meghono- 

 sodva a tómellék állandó füve. De az uralkodó északi, sőt bármely más-irányú 

 ssél'^ se hozhat különösebb növénymagvat ide, mert a környék flórája még akkora 

 gazdag sincs, mint a Balatonmedencze verőfényes lejtőjéé. Különösen a homok- 

 terület flórája szembetűnő, minő kevésbbé élénkülhet az Alföld nagy és gazdag 

 homoki flórájából. A homokot kedvelő Coi-ispermum termésének könnyítő zászlaja 

 is van, még sincs a Balatonnál, pedig túl a Dunán [C. iiitidum, Császár m. 

 Komáromvm.) terem. A növényzetnek az a kölcsönös közlekedése és boldogulása, 

 a mely Buda hegyeinek erdőtlen lejtőin, meg a Rákos mezején ismeretes, a 

 Balatonpart hegyén meg a tövében, a nedves parton, létre nem jöhetett. A Balaton- 

 mellék flórája tehát régi fogyatkozottságának meglehetős változatlanságában marad- 

 hatott, kivált a mozgalmasabb kultúráig mind a hegyen, mind a part körül (114. old.), 

 úgy a' mint valaha állandóságra szövetkezett. 



A fekvés különben kedvező. A nagyobb lejtök dél felé tekintenek, a déli 

 rész nyíltabb, lapályosabb vagy mocsaras berek. A vadon termő vegetatióról, 

 a munkált föld övében, ma csak szakadozott tudomásunk lehet, mert a kultúra alig 

 hagy neki itt-ott mezsgyét vagy kisebb darab helyet. A gyakran bolygatott vagy a 

 termesztménynek esztendőnként régóta jól elkészített talajban, még az újabbkori 

 szőUőpusztulás után is, a maradandóbb tanyát kedvelő füvek állandó szövetke- 

 zetté nem zárkózhatnak össze, a gyom és kóró hatalmaskodik, s elnyomja a közé 

 merészkedő ritkább füvet. 



A Balatonmellék meglehetős félre esik a keleti növények dunamelléki útjától 

 (lásd. a 87. old.), azért a növényzete inkább délnyugatról bővült. 



2. A termőréteg nagyobb része munkált és használt avagy legeltetett ; nagy 

 térsége a vadon termő növényzetnek a keskeny és alacsony száraz partvidéken 

 nem marad. A tájék elég tagozatlan Még a kultúra övében is nagy darab kopár 

 helyek vannak, melyekről a szél lesöpörte a termőréteg nagyobb részét, alatta 

 közel van a kő (Füred és Aszófö közt és méginkább Akaii és Szepezd körül), 

 melybe kivált a fa gyökeret nem verhet. Kenése körül a terméketlen kopár földet 

 égeméiiyes-Ví&V. nevezik. A hei^ytető meg a sziklák növényzete gazdagabb, de kis- 

 terjedelmű, tehát a talajbeli viszonyok a vadon termő vegetatiónak nem a legked- 

 vezőbbek, a kapa meg az eke pedig jobban pusztította, irtja ma is. A talaj geológiai 

 minőségét lásd a XXXIII. fejez. 



3. A Balatonmellék éghajlata általánosan mondva középeurópai, sem nem 

 egészen tengeri, sem nem egészen a száraz, földségbeli, olyan, a minőt a dán növény- 

 geográfus^ -^az ernyösek és keresztesek hazája<í czímzéssel fejezett ki. Túl-a-Dunán 



' Iráz puszta növényzete; Magy. Orv. és Természetvizsgálók Munkálatai XX. köt (1880.) 

 308., XXV. köt (1890.) 481. old 



* A szél hatását a hínárra lásd a 64. old 



' ScHOUw ; Grundtrák til en almindelig Pfantegeographie 1822, német kiad. 1823. 509 old. 

 s Momente zu einer Vorlesung über die pflanzengeographischen Reiche (Berlin 1833.) 626—27. old. V. 

 ö. Thomé növénytana 1. magyar kiadásának 350—51. old. 



