154 



A vegetatio életkelléke s a, flóra, ébltalában. 



a Balaton melléket a magyar és osztrák (Portenschlag, Pokorny) botanikus korán 

 látogatta, minden érdekességét nagyobbrészt jó korán összegyűjtötte és följegyezte, 

 úgy hogy csak kevesebb növénye maradt későbbi megfejtésre [Potentilla Sadleri, 

 Quercus sublobata, Knautia Pannonica Heuff). 



Megvallom, ez az én kutatásomatr is bágyasztotta, ki a magyar haza legneve- 

 zetesebb florisztikai helyein hozzá vagyok szokva a gazdag gyűjtéshez; a Balaton- 

 nál, az alacsony vidéken ellenben most már ritkaságban, újságban nem válogat- 

 hattam, só't nagyobb excursión meg kellett elégednem kevés, nem nagybecsű gyűj- 

 téssel is, kivált ha némelyik mégis a fel nem jegyzettek közül való volt. Igazában 

 tehát a Balatonmellék flórája aránylag nem szegény, csak magamhoz viszonyítva 

 a kutatás nem jutalmazott kiválóakkal s az enumeratio összeállítása volt helyenként 

 érdektelen. Szép és tanulságos vegetatiója van, noha nem a leggazdagabb és a 

 legeslegérdekesebb az országban, természetszerű folytatódásával, a magyar fővárosé- 

 val nem versenyezhetik. Látszólag épen azért veszt a Balatonmellék érdekességéből, 

 mert természetes öve tovább jó messzire folytatódik észak-kelet felé s hasonló 

 flórában sok helyen gyönyörködhetünk. A Balatonnál kétségtelenül nevezetesebb 

 növényföldrajzi terület Erdély, Krassó-Szörény-vármegyének kivált a dunanielléki 

 része, Temesvármegye Bjelobrdo nevű homokpusztája, hazánknak bármely havas 

 csúcsa vagy Fiúménak egészen másforma mediterrán vidéke, de természetesen 

 ezeket a helyeket kutatni nem is egészen olyan könnyű, mint a Balatonmellék 

 flóráját áttekinteni. Minthogy sok tisztázandó vagy más ritkaság nem nehezítette 

 a kutatásomat, mert az egyszerűbb középeurópai flórának nagyobbrészt az isme- 

 retes fajait kellett följegyeznem, maradt időm a helyszínén is, hogy a flóra keletke- 

 zéséről, szétbontogatásáról, okairól stb. elmélkedhessem. 



A balatonmelléki vegetatio körülbelül olyan vegyülék, mint a középeurópai 

 flóra, hazai flóránkat tekintve leginkább a délnyugati tájjal foglalható össze. Meszes- 

 földi növényzetével azonban nemcsak a hazai, hanem az európai flórából is előnyösen 

 válik ki s az egykorú meszes vidékével (Vértes, a budai, nógrádi, honti, barsi meg 

 a nyitramegyei triaszkori hegyek, valamint a Karszt), sőt jellemző mészhavasi növé- 

 nyeiről még Alsó-Ausztriáéval is van régikorú szorosabb kapcsolata. 



Mai legkitüntetőbb jelleme, mintegy koszorúja, a bakonyi part heg}fének 

 az a növénygeografiai sáv, a mely Keszthelytől a Balaton felé lejtő erdőtlen 

 vidéken, tovább a Velenczei-tó fölött a magyar főváros, innen a Mátra, Eged 

 (Eger), meg a Bükk felé tart s a Hegyalján át sárosmegyei Kisfaluig (Maloveszka) 

 terjed. Ennek a magyar flóracsíknak vagy vonulásnak a terjedelme szélességében 

 nem nagy, éppen az a csík ez, a melyet az áldott szőUötermékkel legjobban pusz- 

 títottak és még keskenyebbre szorítottak. Régi eredetiségéből még ma is elegendő 

 nevezetes növénye maradt, ősi jellemére belőle határozottan ráismerünk (lásd a 

 mész növényzetét). Túl rajta az erdő vegetatiója olyan, a minő akárhol Közép- 

 Európában. Ha a bakonyi part hegyének e keskeny flórasávját ereklyenövényeivel 

 elvchctnó'k, vagy ha egykor természetszerűleg tönkremegy, a Balaton száraz part- 

 mellékének jelleme is oda lesz, az egész vidék növényzete, a vízen túl, kharakter 

 nélkül való keveredés marad, az itt-ott maradozó kevés régi az újabb települök 

 raja közt aligha bir többé régi jellemző szövetkezetté összezárkódzni. 



A Balaton mellékén itt-ott még a pontusi földrétegek bántatlan darabkáin 

 látni eredeti pusztai vcgetatiót, egyebütt a müveit föld terjeszkedik. 



