A Ba,lafon vizének ha.tksa, a, szárazparti növényekre. 



155 



A szárazparti fl(')ra jelleme az évenként lombváltó fás növényzet, kivált tölgy, 

 cserfa, cseresznyefa, almaféle bokor, rózsaféle és vitorlásvirágú apró cserje, magas 

 liliacea, mediterrán és keleti összesereglés, havasi és trópusi ereklye, néhány benn- 

 szülött, kevés örökzöld {Helianthcinum fumanum^ ' boróka, Daphne cneoruni), de a 

 vidék Polygala-\?L^ Helleborus-a, fagyalfája és cserfája a lombjával olykor télén is 

 zöldell, a mi hamarább visszahanyatlás a sempervirentiáról a lombváltó felé. Az 

 ellenkező jellem csak a határon nyilatkozik, mint a csarab szalmavirágával és ciprus- 

 formájú levelével Sümegen, a Firola a Tátikán, az Oxycoccos hajdan Vindornyán. 



Legnagyobb és legnevezetesebb családok a pázsitfélék, a sásfélék különösen 

 a vízjárta parton, a liliomfélék, a fészkesek, ajakosak, tátogatók, ernyó'sek benn- 

 szülöttel és sok behurczülttal, a boglárkafélék, keresztesvirágúak ösvezérfüvekkel 

 (171. old.) és bevándoroltakkal, a szegfűfélék, rózsa- és vitorlásvirágúak. Kisebb, 

 de nevezetes családok a tölgy-, nyír-, fííz-, sóska-, mályva- (romkövetó' bevándo- 

 roltakkal) és kutyatej félék. 



Nevezetesebb a Pon, Feihua, a lányhaj {Siipa), a sás, laboda, Knantia, az üröm, Achillea, 

 Centaurea, aszott, Crepis, Lacluca, Hieracium, Galium, Vinca, Centaurintn , menta, kakukfü, Sctitellaria, 

 Glechoma, Onosma. Cynoglossum, nefelejts, Veronica, Odoniites. Seseli, Physocaidus, Tkalictrum, Caltha, 

 Papaver, Sisymbrium, Alyssum, Aethionema, Hfh'anthemum, ibolya, szegfű, Gypsophila, Süeiie, AUhaea, 

 Polygala, Erodium, len, rózsa, szeder, Potentilla, Cyiisus, Genisia, Medicago, Melilotiis, Corojiilla stb. fiija 

 vagy faji tagozódása. 



Fogyatékosak az edényes virágtalanok, a hóvirágfélék, a Saxifraga^ Semper- 

 vivum, Ubnaria ; a nyitvamagzóknak (beleértve a fenyó'féléket) egyetlen növénye, 

 a boróka nó' a vidéken. Közép-Magyarország hegyeinek (Esztergom, Visegrád, 

 Nagyszál, Mátra stb.), a Mecseknek, Papuknak és Horvátország tetőinek jellemző 

 bokrocskája, a Spiraea vagyis gyöngy vessző,^ továbbá a törpe mandola, Waldsteinia, 

 Genista procumbens^ Sesleria varia, Astragalus exscapus, Cyperiis longus, Peltaria, 

 Crepis Pannonica, a csarab stb. hiánya a Balatonnál szembeötlő. Nagyon fogya- 

 tékos végre a vízi füvek családja természetszerűen is, de kivált a Balaton mellékén 

 (lásd a 85—88. old.). 



XXVll. FEJEZET. 



A BALATON VÍZÉNEK HATÁSA A SZÁRAZPARTI NÖVÉNYEKRE. 



A Balaton vize más belvizünktől annyira nem különbözik, hogy a parti növény- 

 zetre direkt olyan hatást gyakorolni tudna, a mely az idevaló füvek bélyegein is 

 föltetszenék, a minőt a tenger okoz. Ez t. i ízlelhető módra sóval kérgezi be a 

 part füvét, a sóval telt szél pedig a cserjének a szél felé forduló oldalát elnyo- 

 morítja. A tengeri klima alatt a növény életfolyása is egyenletesebb, mint a 

 földség belsejében, a minek végső nyilatkozata az örökzöld növényzet, vagy a meg- 

 szűnése a kontinentális éghajlat alatt. A Balaton ilyen egyenletesbítő hatást se 

 gyakorol. 



A Balaton vize csak a közel partra hat, a mennyiben szétszivárgó vizével, 

 valamint a harmatképződéssel nyirkosán tartja, tehát ennek megfelelő füvet tud 

 táplálni. E víz hatása megszűnik, mihelyt a nyirkos parttól a száraz oldalra lépünk, 



• Willkomm: Forstliche Flóra, II. kiad. 718. Borbás: Erdész. Lapok, 1885. 300. old. 

 ^ V. ö. Magyar Növénytani Lapok. 1890. 70—71. old. 

 Fkeyn József: Die Flóra von Süd-Istrien, Bécs, 1877. 8. old. 



