Visszatekintés a száraz part flórájára. 



171 



hoz hasonlóbb növényzetének kellett lenni. Eleinte kevés és egynemübb növény 

 volt rajta. Míg az állat (később az ember) nem sokat járt közte, a keveredés se 

 volt nagy. Honnan, mennyifelöl kerülhetett ide az ősidőben új telepedő csírája } ! 

 Növénygeograíiai kapcsok nyomán következtethetjük, hogy az Osbakonyra, mint 

 közben levő tájra, a közel havasokról, a mai horvát hegységről, a Balkánról és 

 keletről jutott sok elem, a mely változatlanul, vagy kissé alakulva vidékünk flórá- 

 jának ma is kiváló dísze és érdekessége, mint a legrégibb sziklán fennmaradt havasi 

 ösereklye, de hazánk északnyugati hegyvidékéről (Fátra) is bővült a Balatonmellék 

 flórája. Lassanként az érkező az új helyen keveredett, tagosult vagy fajilag vegyülve 

 átalakult; az ősibb törzs megújhodott. 



A befüvesedést tekintve is tetemesen eltérő a bakonyi és a déli part. Aman- 

 nak a lejtőin és szikláin egész más, régi vegetatió virul (123 stb, és 167, old.) a 

 déli part jobbadán munkált, és ősi typusát vesztette eleségfüvet terem. 



Sok-sok idő telt el, a míg az a szép növényzet összesereglett, a mely Keszt- 

 lielytől fel Budapestig ezen az itt-ott megszaggatott dolomit-térségen virúlt s a 

 melynek keveredését és szétfoszladozását ma ismerjük. Az ősi vegetatió más és 

 keveredetlenebb volt s a formáját és szövetkezését már többször változtatta. Hiszen 

 maga a Balatonmellék geleogiai kutatása is azt igazolja, hogy földrétegek tűntek 

 el, csak itt-ott maradt kevés hírmondó belőle. Mennyi ismeretlen növény került 

 vele nyomtalanúl a megsemmisülés örvényébe, elgondolni sem bírjuk Pedig a mai 

 vegetatió leplét az ősmúltból meg a történelmi időkből kellene megalapítani. 



A ma kiválóan ezen a vidéken, vagy más megegyező növénygeograíiai terü- 

 leten uralkodó növényzet jelleme és ősi maradéka nyomán három természetes 

 csoportot tüntetünk ki, mely itt ősidőknek talán más-más korszakában a bérczen 

 kétségtelenül honolt és systematikailag tagosodott. 



Ilyen 1. az ernyősek családja, melylyel a melegvidéki Araliaceák (trópusi mara- 

 déka a borostyán) meg a somfafélék is rokonságban vannak. Egyes általánosab- 

 ban elterjedt déli v. délkeleti ernyősén {Trinia dioica, Tr. Kitaibelii, Peuceda- 

 mum ccrvarium, F. oreoselinum^ Seseli glaucum, S. hippomarathrum, Orlaya grandiflora^ 

 Bupleurum affine, B. iunceum, B. tenuissimum, Sniyrnium Kitaibelii^ Physocaulus 

 nodosus, a víziek közt a Cicuta virosa) kívül Pannónia dolomitos gerinczén ebből 

 az ősi vegetatióból emlékoszlopúl még ma is két bennszülött ernyős maradt, a 

 Seseli leucospermum meg a Ferula Sadleriana. Ez az utóbbi a Balatonmellék ala- 

 csonyabb régiójából régen, a botanikus tudtán kívül elpusztult, csak a nagyobb 

 Pilíshegy sziklás helyén, meg a tordai hegyhasadék tetej en maradt fel. Ez az 

 elterjedés az erdélyi mészhegyekkel is régi kapcsolatot jelez, ha csak a Feiula- 

 nak ez a két termőhelye máskép nem fejthető meg. Máshonnan ismeretlen. 



2. Jellemző kort alkottak a keresztesvirágúak. Osi maradéka ma a Draba 

 lasioca7pa var. demissoj-uvi, mely teljesen havasi termete, bélyegei és alpesi rokon- 

 sága ellenére, közel a Balatonhoz (Gyenes) vagy a budai Sashegyen, az Alföld 

 tőszomszédságában terem, továbbá a Biscutella' didyina^ Arabis hispida, A. arenosa, 

 Alyssuni Arduini, A. desertorum, a Dentaria trifolia, D. cnneaphyllos, Erysinmm 

 canescens, Sisymbrium sinapistj'um, S. orientale^ Cochlcaria macrocarpa, Aethionema 

 stb., csaknem bennszülött füve vidékünknek meg Alsó-Ausztriának, s egyszersmind 

 ősi ereklyéi a régikorú krucifera vegetatiónak. 



3. Systematikai gazdag tagosultságát tekintve nevezetes a rózsarendüek (AV 



