A Balatonmellék flórájának őskora. 



175 



havasi, délszaki és magyarföldi (balkáni) polgár keveredéséből alakult, a keveredés 

 lassú s egyenkint való ujabb bevándorlásból is gondolható. De az ujabb vándor, pl. 

 a Balatonnál az elegendó'számú mályvaféle, a szép Allium atropurpureum, a Sal- 

 via Aethiopis stb., oly jellemző szövetkezetet sehol sem alkot s az őskori mara- 

 déknak jelleme rajta sehol fel nem ismerhető úgy, mint az említendő kétségtelen 

 régi flóraelemeken, sőt mint kóbor jövevény nagyon kirí az eredeti vegetatióból. 



Hogy ilyen más-más korbeli és má.s-más vidéki növényzet egy helyre jut- 

 hasson, ott fönnmaradhasson és egy terület talaján osztakozhasson, csak nagyobb 

 változás árán lehetséges ; a mediterrán meg a magyarföldi növények csakis nagyobb 

 geológiai változás vagy korszak után telepedhettek meg itt. Sőt KERNER-rel szemben, 

 hogy ez a beköltözés és betelepedés a jégkorszak előtt nem lehetett, merjük 

 hinni, hogy jóval a diluvialis (negyedkori) jégkorszak előtt megtörtént, s a jég- 

 korszak klímája a Balaton mellékén egyaránt rontott mind a három flóra-ele- 

 men. Pax' is azt mondja, hogy a pontusmelléki növények már a harmadkorban a 

 Kárpátok magasabb régióit lakták. Annál határozottabban állíthatjuk ezt az ala- 

 csonyabb Balaton vidékéről. 



Nagyon kevés támasztékunk van, — mondja Kerner'-^ — hogy a most élő 

 növényeink történelmét a diluvialis jégkorszakon túl is követni lehessen. Némi 

 valószínűséggel állítja, hogy az előbbi korszakok valamennyi növényfaja nem pusz- 

 túlt el a jégkorszak klíma hatása alatt, hiszen még ma is van növényfaj, pl. a 

 Globularia cordifolia meg az Aethionema saxatile, mely a havasi régió klímáját ép 

 oly jól el birja viselni, mint a Quarnero tengerpartjáét. 



KERNER-nek ez a közlése mostani állításunk lehetőségét megengedi, sőt támo- 

 gatja, tanulmányunkba pedig azért vág bele, mert az idézte Aethionema saxatilc a. 

 Balaton mellékének is egyik, talán legősibb vezérnövénye. A Globularia cordifolia 

 a Fátrahegység mészszikláin szintén terem, a Balaton mellékén hihetőleg más 

 növényekkel együtt a nagyobbfokú változásnak és pusztúlásnak esett áldozatáúl. 



KERNER-nek a véleménye továbbá, hogy a balkáni meg a mediterrán flóra 

 Tirolig és Csehországig csak a jégkorszak lezajlása után telepedhetett be, még 

 pedig sokkal nagyobbhevü éghajlat alatt, mint a minőt ezek a keleti és déli pol- 

 gárok ma vidékünkön élveznek, mert a nagy nyári meleget kivánó balkáni és déU 

 növényeknek a jégkorszak klímája alatt még az aránylag legkedvezőbb helyen is 

 menthetetlenül tönkre kellett volna jutniok. (i. h. 249. old.) — lehet inkább a 

 birodalom magasabb vidékére szól, nem vonatkoztathatjuk szorosan a Balaton 

 mellékére. A jégkorszaknak hazánkbeli bizonytalan működéséből, de elismert sze- 

 lídebb hatásából következtethetjük, hogy a Balatonmellék flóráján nem annyira 

 maga a jégkorszak rontott és változtatott, hanem ma is alkotó elemeinek megte- 

 lepedését és összevegyeledését már a megelőző korok fizikai viszonyai hozták 

 létre. A Balatonpart meg a magyar főváros másodkori meszes hegyeinek vezér- 

 növénye (184. old.) és bennszülött faja más fiatalabb sziklán vagy talajon nem terem, 

 tehát régebbkorúnak kell tartanunk ; a 4-edkorí diluvium jégkorszaka előtt, bizo- 

 nyára már az Osmátra délnyugati övén virított. A Balatonmellék flórájának a múltját 

 tehát a negyedkornál jóval előbbre vihetjük, még pedig nem az ásatag növény- 

 maradvány, hanem az össziklák eredeti növényzete alapján. 



' Pax Nándor: Die Vegetation der Erde, 1898. 244. old. 



* Az osztrák-magyar monarchia írásban és képben Bevezető kötet 250 — 51. old. 



