182 



A Baln.tonmellék geológiája s talajának összefüggése a növényzettel. 



Permi és triaszbeli földréteg csakis a bakonyi parton van; ez itt a legrégibb 

 geológiai formatió. Talán a fiatalabb mezozoos (másodkori) periódusok (jura és 

 kréta) alatt már hegység emelkedett itt. A mediterrán, szarmata meg a pontusi 

 földlerakódások a harmadkorban már e körűi a mészkő t's dolomit alkotta öshegy- 

 ség körül képzö'dtek. A veszprémi fennlapályt meg a keszthelyi hegyeket ilyen 

 szikla alkotja. Tulajdonképen a dolomit is csak magnesia-tartalmú mészkő 50 — 

 60" ,1 CaCO^ tartalommal. Ennek a földtanilag különben nem nagyon különböző 

 két sziklának és sziklatördeléknek saját flórája van, de annyira megegyező, hogy 

 külön mész és dolomit növényéről szó sem lehet, a botanikus mind a kettőt inkább 

 csak meszcsföldi 7ió'z'c'n}>-nek vagy a mi'sz Jlo'rdjd-nak mondja. Ez a hegység korára 

 meg a sziklája minőségére nézve a budai hegység, a Pilis, Gerecse, a Bakon\^ meg 

 a Vértes dolomitjával meg a mészkövével megegyező. Épen azért ennek a meszes 

 vidéknek flórájában sok, bizonyára az ősidőből visszamaradt faji megegyezés vagy 

 növénygeografiai hasonlóság van. Balaton-Almádi majorjától Füredig permi, a veres 

 homokkő meg agyagpala van a tó partján és a partmellék terrasszain, Aszófőtó'l 

 Udvariig az alsó triász dolomitja, Szepezdtől, illetőleg Zánkától az ábrahámi hegyig 

 és Köves-Kálláig a permi vörös homokkő kerül a felszinre. Ezeknek saját növény- 

 zete nincs. 



A harmadkori cerithium-mész Akaii és Udvari között, Szepezd és Zánka 

 között, végre Tapolcza körül van. 



A pontusi vagy kongeriás, földemelet alkotja a Balaton magas partját Balaton- 

 Almáditól Kenésén át a déli parton, továbbá a keletin Keszthelyig, sőt Vanyarczig, 

 valamint a szigligeti öbölben is Meszes-Győröktől az ábrahámi szöllőkig. Foltjait 

 B.-Füred körül és Udvarinál is lelni. Ez a réteg azért is nevezetes, mert e harmad- 

 kori agyagon és homokon tör át legtöbb helyen a bazalt (Badacsony, Szt- György- 

 hegy, Szigliget vára, Csobáncz stb.), s ezen a földrétegen nyugszik. 



Tihany félszigete pontusi agyagból, bazalt-tufából, édesvízi mészkőből és édes- 

 vízi Icvarczból áll. A Badacsonyon, Szt. -Györgyhegyen a bazalt csak 350 — 370 

 méter magasságban kezdődik. 



A Balaton magas partja Gamaszától Fok-Szabadi felé. Siófokig és Szán- 

 tódig diluviális-eredetü. Diluvium van továbbá Szemes, LöUe és Boglár dombjain, 

 nemkülönben B.-Szt-György meg Komárváros hegyhátjain. Homok és sárga föld 

 (lösz) a diluvium talaja, a mely a somogy- és zalamegyei halmokat, mint a hó 

 elborítja, pl. Fenék és Zala-Apáti körül. A bakonyi parton egyedül a helységek 

 mögött emelkedő hegyek meredek alján, az erdők-aljai régi szöUökben van dilu- 

 vium (lösz) és a bakonyi völgyek njilásában régi diluvialis kavics. 



A jelen kor lerakodása, vagyis az alluvium leginkább belevág a növénytanba 

 Ilyen az ingovány, a berek vagy nádas síkja, a tőzeg, a séd (csermely) melléke. 

 Alluviális a vízmelléki homokgát az egész déli part vonalán. 



Inkább geográfiai tagozódásnak felel meg az öt régió, a melyet Lóczy a Föld- 

 rajzi Közlemények 1894. évfolyamának 127 — 130. old. ismertet. 



Az első, a Balatonfelvidék Keszthely szigetjével, mint homokkő-, mész- és 

 dolomitszerkezetü hegyvidék a permi és triász (palaeozoos és mezozoos), általában 

 másodkori lerakodásoknak felel meg. 



Második tag a déli parton a Sió és Zala vize között (Keszthelytől Fűzfőig) 

 a harmadkori halmok ; pontusi emelet alkotja. Szántott-vetett vagy másképen 

 munkált vidék. Közönséges növényzete keverékében alig van valami jellemző. 



