188 



A flóra változása a hegység kopásával. 



E változásokkal, a sziklák mállásával a növény száma az új talajon gyarapo- 

 dott, de a hegy kopásával és lassú alacsonyodásával, a felsőbb régióbeli fü 

 lentebbre ereszkedni kényszerült. A melyik az újabb viszonyhoz, az alacsonyabb 

 régióban alkalmazkodni nem birt, nyomtalanul elpusztult, a melyik pedig a meg- 

 másult körülménynyel megbarátkozni, megküzdeni tudott, szervei lassanként az alsó 

 régió fizikai föltételeihez szoktak és formálódtak, mert a leereszkedés is lassucska volt. 



A hegyek eredeti ösi magasságán, termo' földrétegén és növényzetén a szaka- 

 datlan fizikai hatás sokat rontván-bontván, be kellett állani hazánk területén is a 

 különbségnek az eleinte bizonyosan egyenletesebb magasságú hegyek, valamint az 

 eleinte még magasabb régióba is fölemelkedő' vegetatiója között. A Kárpátok 

 magassága még tetemes maradt, növényzete az erdő-övek szerint többemeletű 

 (bükkös, fenyves, görbe fenyő, havasi legelő). Keszthelytől kezdve a Bakony déli 

 lejtői, a Pilis, Mátra stb. irányába eső hegyek egész a zempléni Hegyaljáig alacso- 

 nyabbak lettek, az alattok tátongó hajdani mél.ység jobban feltöltődött, tehát a 

 hegyi régiók kevesbedésével a vegetatiójának régiói is kevesbedtek (tölgyes, bükkös). 



Specziálisan az Os-Bakony eredeti alakján, a Vértes, Pilis, másfelöl Horvát- 

 ország bérczei között, a természet nagyon sokat koptatott, s a róla lesodort és 

 fúvott föld és por alatta a mélységet sekélyebbítette. Míg folytonosabb bérez 

 volt, a mai vezérnövényei, kivált a jellemző aprótermetü füvek és cserjék nyomán, 

 eleinte egyező-termetű, kevésfajú vegetatiójának kellett lenni, de a mint a bérez 

 jobban szétszaggatódott, a völgyekben, a vízmosás mentén sok szárazhelyi fa és fű 

 elpusztult, a helyére újabb költözött, valamint a régi kurta lű közé is mások tola- 

 kodtak s a vegetatió mind jobban tarkult. Az ősi apróságból a budai Szent-Ivány 

 hegyén, pl. a Limim doloviiticum, Füreden az Aethionema, Sz.-Királyon a Coi-onilla 

 vaginalis, Keszthelyen a Myosotis suaveoleiis stb. maradt fenn. Egykori hegyi vege- 

 tatiója maradékából, különösen a láp növényzetéből Wierzbicki kézirata a tudomány 

 részére megmentett valamit. (92. old.) A Bakony nagyobb magasságából az ősfeny- 

 vek csaknem nyom nélkül elpusztultak. A fenyves utólja hihetőleg Fenyőfő és 

 Rátót határában maradt meg, emitt egy düllőt még ma is Fenyöstiek ^ neveznek. 

 Az ilyen név a magyar nyelvben, mint Fenyófó, a múltra nézve becses nyomot 

 őrzött meg. Uralkodó fája napjainkban a bükk maradt. A balatoni lejtők tetején a 

 tölgynek 4 faja zöldellik, helyenként a bükkfa is mutatkozik; önként, vadon termő 

 fenyőfája ma nincs. Nagyobb és zártabb erdeje, hatalmasabb fája, kivált a termé- 

 szetileg pusztúlatlanabb Keszthely vidékének van. A Balaton felé tekintő hegyolda- 

 lon Almáditól Aszófó'ig, továbbá Révfülöp hegytetején az erdei fa alacsony, a Bada- 

 csony erdőkoszorúját se sokkal hatalmasabb fák alkotják, sőt a Balatonmellék alsó 

 régiójának uralkodó fája, a tölgy mondhatni csaknem nyomorgó félben él, sok 

 helyen elpusztult vagy eltörpült. Szebbtermetű és erőteljesebb fáját ritka helyen 

 látni ; csenevész bokrait ezután a szőlló'termelés könnyen kiirthatta, a midőn a tüzes 

 bor értéke a szöUőtökének szaporább ültetését sürgette. Másjellemű ősibb faja, a 

 mely valaha itt nőhetett, nyom nélkül elkorhadt. 



A növénypusztulás nagyobb volt a Balaton körül, mint a Pilíshegységben, s 

 a pusztulást korán követte a római kolóniának szőllőtermelése. Sőt a pusztulás az 

 az egész Balaton mellékén sem egyforma mindenütt. Keszthely völgyeiben meg a 

 hegyein az őskori liliomos mezőknek maradéka {Asphodelus albus^ Veratrum 



' V. ö. RoMhK h'L.; A Bakony, 9. old. 



