214 



Trópusi ereklyék a Balatonmellék élő flórájában. 



lét>^ szokatlanúl piros bogyó díszíti. Szviniczán ezért cserépben is tartják. Ilyen levél- 

 formájú ág Közép-Európa flórájában ritkaság, ellenben délfele s tovább a meleg 

 vidéken gyakoribb, ezért a két csodálatos Ruscus Közép-Európa meg a Balaton- 

 mellék flórájában szintén őskori maradéknak tekintendő', a mely levélformájú lapos 

 ágát mástermészetű időből őrizte meg. 



Az európai vegetatió része a múlthoz képest törpülésben, s a fák virága sat- 

 nyuló félben van. A Balaton mellékének is van néhány olyan törpesége, a mely- 

 nek nagyobb és változatos testvérformái a meleg vidéken vannak. Ilyen az Arum 

 maculatum, mint a tropikus, gazdag Aroideae család egyetlen honos képviselője, 

 a surlófüvek, kivált a déli Equiseturn ramosissimum, valamint fővárosunk Ephedrá-]^. 

 (kazuárbokor) az ausztráliai kazuárfáké, a vad rizs a jóféle rizsé, a négytülkü súlyom 

 a khinai nagy kéttülkű súlyomé. Trópusi maradékunk kevésbbé nagyszerű, de 

 épen hogy a vérbeli (systematikai) rokonság törpeségei elszakadva élnek nálunk, 

 föltételezhetjük, hogy valaha, ha más formájok is, együtt élt Európában. 



Sajátságos, hogy Afrika oly kevéssé szerepel flóránkban. A fokföldi erika- 

 félék rokonságából való a cipruslevelü és szalmavirágú csarab {Calluna vulgáris). 

 Afrika inkább a mediterrán flórát módosította. 



Ha az előszámított trópusi ereklye nem is mind itt maradt volna fel erede- 

 tileg, történetes ellenvetés kedveért megemlítem, hogy legalább része később ide 

 ismét visszaköltözhetett. Ezért a trópusi ereklye értékét nem veszti, mert morfológiai 

 bélyeg, nem kisebb távolságr(')l el- vagy visszavándorlás szerint alapítottam meg. 



XL. FEJEZET. 

 A HAVASI VONÁSOK ÉS EREKLYÉK. 



A mit ma a Balaton hegyein látunk, mind a régi változás és pusztulás mara- 

 déka, sem a hegye alakulása, sem a növényszövetkezete nem így teremtődött. Sok 

 fű alig lel földünkön állandó termőhelyet, a csírája más-más helyre jutva, kény- 

 telen alkalmazkodni, tovább-tovább alakúi, s a számtalan helyen létrejött a fajok, 

 fajták és változatok végtelen sorozata. Minthogy sok fűnek a tovább alakulása lassú, 

 vagy látszólag nem is alakulj nem csoda, ha alacsony hegyünkön még ma is szembe- 

 tűnő a magasból leereszkedett havasi analógon, valamint Alföldünk síkján helyen- 

 ként a hegyi vegetatió. 



A Balatonmellék meg a Pilíshegység flórájában is legmeglepőbb és nagyon 

 kirívó az alpesi vonás és virágmaradék. E hegyeknek olyan helyein, a hol a nö- 

 vényeknek újabbkeletü és természetes úton való összehurczolása vagy összeván- 

 dorlása teljes lehetetlenség, határozott liavasi jellemű növényekre bukkanunk, vagy 

 a havas vidékkel (Karszt, Fátra) való kétségtelen kapcsolat nyilatkozik (222. old.) 

 Meglepő ez, mert a havasi virágot nem akárhol és nem akármikor láthatjuk, a havasi- 

 eredetű kertinek történetét nem nagyon kutatjuk. A havasi virág a lakott helyre 

 ritkán ereszkedik le, a meg nem felelő helyen alig marad állandó, a kevés köz- 

 lekedés folytán az alvidéki közönséges íüvel nem keveredik. Szokatlan szépsége 

 és formássága, kiváltképen pedig a havas ráfuvalta fény és sötétebb keveredetlen 

 élénk szín jobban megragad. Annál megörvendeztetőbb, ha a havasi füvet vagy 



