A Balaionmellék növényzetének kapcsolata. 



225 



labb vidéknek ugyanolyan termő helyein systematikailag egészen egybevágó növé- 

 nyeket. Némelyik faj a systematikai bélyegeit jobban vagy kevésbbé megváltoztatta 

 és helyettesítő faj vagy fajta támadt (species vei subspecies vicaria). 



Látszólagos őskori kapcsot vagyis ugyanannak a növényfajnak messze fekvő 

 két helyen való boldogulását a természet erői. madár vagy más állat is létre hoz- 

 hatja vagy az elterjedést a tudomány részére megzavarhatja. A messze földre ujab- 

 ban elszállított mag új helyet találhat magának, itt is jellemzően tovább szapo- 

 rodhatik. Helyi és klímái analógia bizonyára ilyen módon is keletkezett, amaz az 

 alvidéken és a hegység magasabb régiójában, a klímái analógia távol eső hasonló 

 geográfiai helyen. Keletkezhetett, mert a széthuczoló madár hasonló helyről érkezik 

 valahová. Hazánk délkeleti hegyes völgyes tájainak szép Telekia.-]^ ma már — • 

 talán inkább a szél utján — a Kárpátok nyugati völgyeibe (Fenyőháza és Nyitra- 

 vm.) is megfészkelödött. Vájjon a Senecio tonbrostis, mint klímái analógia, Horvát- 

 ország hegyeiről (Ostária !) nem így került-e a Fátra hegyeire és Lucski völgyeibe, 

 elég gyanús. Épp így leljük e vidéken a Lappula defiexá.1 vagy a Scrofulaiia Sco- 

 polii-'\t néhol (Blatnica Tiszta hegyén) éppen olyan helyen, a merre juhot hajtottak 

 fel a hegységbe. De viszont az ilyen rokontalan jövevény a havasi tájon nem min- 

 dig boldogúl sokáig. Éppen ezek a példák vezettek arra a gondolatra, hogy a RochcUa 

 stelhilata vagyis Rocheliella dispenna délről hajtott nyájjal került a Khocs hegyére, 

 de sokáig nem maradt ott, ma tovább nem lelni. 



Azok a növények azonban, melyek a hűvösebb éghajlat alatta az északi vagy 

 havasi tájon (Fátra), az alvidéken (Balatonmellék, Budapest), déli vagy osztrák ha- 

 vason, sőt a mediterrán flórában is mint megegyezők és a régi közös vegetatióból 

 felmaradottak kölcsönösen mutatkoznak, melyek olyan különböző magasságban és 

 távolságban, egymástól messzire elszakadva élnek, azért is különös figyelemre 

 méltók, mert a termőhelye, biológiai megjelenése, egymással való szövetkezése e 

 messze eső tájakon is egyforma, természetes és változatlan, a systematikai rokon- 

 sága is oda kapcsolja társnövényeihez, úgy, hogy ilyen helj^en a vegetatiót bán- 

 tatlanak, öseredeti fészkében levőnek kell tekintenünk, tehát elhurczolásra gondolni 

 nem lehet, kivált a Fátra erdős vidékeiről. 



így a Senecio umbrosus ugyanazon körülmény közt nő a Velebiten Ostáriánál 

 mint a Fátrában Blatnica Tiszta hegyén vagy Fenyöháza völgyeiben, a Biiphthalmum 

 salicifolium a Fátrában meg a horvát felföldön, a Cirsitim Fannonicuvi a Monte- 

 Maggiore erdőszélén Velautzkánál, Budán, Keszthelyen vagy Fenyőháza körül. 



A Badacsony bazaltját földíszítő, s hazánk sziklás vidékének vezérnövénye, 

 az Alyssum Arduini, mészkövön gyakori az országban s Dévénytől kezdve Trencsén 

 és Árvavár falán, a Szádellő völgyéig, Erdő-Bényéig, Ránkig, a Drevenyikig, sőt 

 egész a Rodnai havasokig terjed. A Balatonmellékre ez annál nevezetesebb, mert 

 egyezés nem csak az alacsonyabb fünemü növények közt van, hanem a magasabb 

 cserjék közt is, a melyek a vidék tájképén már jobban előbukkanna]<. 



Ilyenek az almaféle bokrok, melyeket még systematikai, hogy úgy mondjam, 

 mintegy vérbeli rokonság is szorosabban egymáshoz füz. Ilyen a fanyatka (Avie- 

 lanchier), a madárbirs < Cotoiieaster cotoneaster), a galagonya, a délvidéki berkenye 

 (Sorbus meridioiialis), sőt helyenként a vad almafa és vad körtefa is. Ugyan ezek 

 a bokrok a Fátra és horvát hegyvidéknek is jellemzői, a tengerpart mellékén pedig 

 a Crataegus vionogynát ^ Cr. brevispina \\.\\xizt {Cr. Trausa/pina, Ker^í.) ^ helyettesíti. 



' V. ö. Erdész. Lapok 1882. 10P6. old. 



15 



