A homoktuvzébs. 



263 



A homokturzás (solum arenosum) 



Homoki növényzet (vegetatio psammophila) kiválóan a déli part alluviális víz- 

 melléki homokgátján vagy turzásán, a nedves parttól számított mintegy második 

 emelkedésen sereglett össze, kevés tagja Boglár füves Kopaszhégyén (Várhegy) is 

 nö, ellenben az erdős és bokrosabb fonyódi hegyen kevesebb nyoma van. 



A siófoki meg a fonyódi homokgát külseje az alföldi kötetlenebb homok- 

 buczkákhoz hasonlít. Növényzete is félig-meddig innen meg a túlsó part dolomit 

 szikláitól való, de mivel fiatalabb mint az Alföldnek királydinnyés homokmezeje, ^ 

 keskenyebb, általában kisebbterjedelmű, ezért oly dús és változatos flórája sincs. 



A balatonmelléki homok növényzetének nincs az a határozott különvált jelleme, 

 a minőben akár a Duna-Tisza közén, akár a temesvármegyei homokpusztán, a lakott 

 helytől távolabb gyönyörködhetünk. Az a sok, valóban szép virág, a mely Tisza és 

 Üuna közének homokját, a Nyírséget vagy a temesi homokot díszíti, a balaton- 

 melléki homokturzást nem látja. Annál meglepőbb ez, mert a Balaton déli partján 

 a vasút napjában gyakran átzakatol a homokgáton. Valóban Budáról Székesfehér- 

 várig a magyarföldi vegetatió homoki polgárai a vasút töltésén gyakran kacsintgat- 

 nak felénk, de a mint a fehérvári pályaudvart elhagyjuk, az ágasbogas fátyolvirág- 

 gal együtt hamar elbúcsúznak. 



A balatonmelléki homok nehéz befüvesedését továbbá a következő világosítja 

 meg. 1896. febr. utolsó napjaiban Túl-a-Dunán, több helyen földdel kevert hódara 

 esett s tőle a havas mező barnássárga színű volt, — s végre a porhullást a deliblati 

 (temesvm.) homokpusztáról származtatták." A tünemény kétségtelenül ritka és 

 szokatlan, de mégis lehetősége volna, hogy onnan a vihar szárnyán aprócska mag 

 Túl-a-Dunánra érkezzék, s a Balatonmellék szegényes homoki flórája időnként onnan 

 is gazdagodnék. Ennek a déli part homokján azonban alig van nyoma. A ritka 

 jelenség hozta mag, lehet, nem homokra esik s elpusztul. 



A siófoki homokgát jelleme itt-ott magas fűzfa {Salix alba, S. fragilis) meg 

 a fehér és fekete nyárfa, az egészen pedig számtalan terjedelmes bokra a fűznek 

 és nyárfának cserjealakra törpülve (nyárfa), vagy valóságos cserje (Salix cinerea, 

 S. pu?'picrea). A vízparti fehér nyái fa mélyre bocsátja gyökerét, a fekete nyárfát 

 meg a semfűsemfát (Lyciiim) gazdasági szempontból, a homokkötés érdekéből szapo- 

 rították el. Ez az ültetvény a homokot tetemesen átalakította, de azért még nagy 

 területei fehérlenek. A fonyódi homokon már Bacchus áldását várják. 



A Balaton mellékén van, de nem sok a kiváló homoki növény. Az alföldi 

 homok vezérnövényei közül Siófokon nö a Sedum Hillcbrandii, más varjúhaj-faj 

 (S. acre, S. Boloniense), a jellemző szamárkenyér vagy itt forgácsbirka {Echinops 

 Rtithenicus) az Orobanche Echinopis (misegyertya) élősködőjével, mely itt oly tömén- 

 telen, hogy jobb földön akár egy kis országos csapást híresztelhetnének felőle. A 

 Festuca vaginata épp olyan bőven terem, épp oly hasznos megkötő és javító 

 munkása a homoknak, mint a Duna és Tisza közén, vagy a temesvármegyei homok- 

 vadonban. A királydinnye ritkább, inkább az elhordott homok friss helyén nő. 

 Szúrását ismerik, vezetőm mezítláb kereste, de a nevét nem tudta. Az Artemisia 



' V. ö. BoRBÁs V.: A homokpuszták növényvilága, Budapest, 1886. 



* Wauth\ V.: Por a hóban ; Természeltud. Közlüny 1896. 146—49. old. 



