270 



A termőhely megváJtozásu. 



vegetatió lassanként a kiszáradt rónasá<rra leereszkedett. Ez is igazolja, hogy a 

 homoki fü a síkon fiatalabb, mint az erdőtlen partlejtö növényzete. Nagy idö telt 

 azóta el, számos vegetatió-sorozat váltakozott hazánknak erdó'tlen lejtőin és száraz 

 pusztaságain, míg végre bekövetkezett a mai állapot, hogy az eredetileg közös 

 termőhely növénye helyet cserélt: része az erdötlen lejtó'k sziklás helyein maradt; 

 ezt azután a Balaton mellékén a szöUó'termelés tizedelte meg. Más része a régi 

 növényzetnek a hegyen nagyrészt egészen elpusztúlt, ellenben ugyanazon hegynek 

 lesodort málladékán és poriadékán, a rónaság homokján fennmaradt, az új viszo- 

 nyoklioz liozzásimult s a kedvezőbb helyen nagyon elszaporodott. így keletkezett 

 a homoki növényzet a másodtcrmöhelyen, a hegyről lesodort talajrészen. 



A síkság földje tehát nem eredeti, hanem növényzetének részével együtt 

 hegyi származék, még a vízkihányta homokturzás is. A lesodort hegyi föld a víz- 

 part eredetiségét is eltüntette. A közönséges szemlélő alig hinné, hogy a jó Isten 

 a homoki növényt nem külön teremtette, hogy az tulajdonképen a hegyről oda 

 leereszkedett s ott a friss talajon elszaporodott hegyszülte származék. LiNNÉ-nek s 

 más floristának erről sejtelme sem volt, azért az ilyen növényt, mely másutt 

 hasonlóan hegyiből keletkezett, utólsó gyakori termőhelyéről areiiaria fajnévvel 

 nevezgette (Arundo arenaria L., Potentilla arenaria Borkh., Viola arenaria DC). 



Ezek után az is megfejthető, hogy a nem messze (Vasvárm., Horvátország) 

 kavicsos földön töméntelen Calluna a Balatonnál s az Alföldön mért nem terem. 

 A csarab kiválóan kovaföldet és homokkövet kedvel. Rónaságunk határán azonban 

 gyakran mész- és másfajta sziklák vannak, melyeket a csarab természetszerűleg 

 elkerül, tehát a termőfölddel a síkságra le se ereszkedhetik. 



Kiváló magyarföldi vagy pusztai vegetatiónak a rónaságit szokás mondani. 

 Magyarföldinek oly értelemben mondhatjuk, hogy eredetileg az erdötlen hegyi 

 lejtőink, sőt az ausztriai havasok (219. old.) növényzetéből hazánkban támadt, de 

 már másodtcrmöhelyen. Eredeti magyarföldi növényeink eleinte az erdötlen hegy- 

 lejtőket füvesítették, s a míg az ásó, kapa és eke nem bolygatta, a havason kívül 

 itt nyilatkozott kiváltképen a magyar flóra jelleme, belőle lett, a rónaságra leeresz- 

 kedve, a pusztai vegetatió. A Balatonmellék hegyein és völgj'eiben ennek az eredeti 

 magyarföldi vegetatiónak maradéka még az első termőhelyén látható. 



V^cgre, az után a gyakran emlegetett mondás után, hogy hazánk flórája az 

 orosz steppéró'l füvesedett, bizonyos részben és tekintetben bátran Pi'-t írhatunk. 

 Tekintsük példaképen a pusztai jellemül gyakran emlegetett árvalányhajat. Hazánk- 

 ban az eltérésekkel együtt mintegy tízféle nő, a temesvármegyei homokon csak 

 három. A Balatonmellék hegyein van « pusztai » árvalányhaj, de alatta kócsagtoll- 

 fíjrma pelyhes-bokrétás faj nincs. A budai hegyeken a pelyhes-forgós fajok közül 

 legalább négy fajt {Stipa pennata, S. criosoma, S. longifolia és 6". pulcherrivia) szá- 

 míthatunk, a Rákoson csak az első terem. A hegyről való befüvesedés tehát nagyobb 

 figyelmet érdemel, mint a mennyibe idáig részesítették. Az, a mit itt elmondottam, 

 azonban csak kezdet és irányt jelez, a kérdés kimerítése és befejezése csak az 

 egész haza flórájára tekintettel lehetséges. Különös tanulságos annak a völgynek 

 és hegysor lejtőjének a növényzete, a mely Ó-Budáról Esztergom felé húzódik, 

 Békás-Alegyer meg az alatta elterülő homokvidék, Versecz meg a temesmegyei rácz 

 homokpuszta [Crocus i etiailatus, Bromiis fibrosus, Dianthus giganteifo7-mis, hchmm 

 rubruni stb.). 



