A viritás kíilönösségei. 



289 



magva gyakran olyan helyre szóródik, a hol valóban nem csírázhatik vagy hamar 

 tönkre mehet. Tehát a vasút melléke is mintegy mutatója a flóra egyszerübbségé- 

 nek e vidéken. A Balatonmellék világos példa, hogy egy vidék flórája bevándorlás 

 útján csak lassacskán bővül. 



XLIX. FEJEZET. 

 A VIRÍTÁS KÜLÖNÖSSÉGEI. 



A Balatonmelléken, csaknem három vármegye flórájának összegyűjtésekor, a 

 növénygeografiai és biológiai viszonyok megfigyelésén kívül a virításra is lehető' 

 gondot fordítottam, mert ez, mint nászjelenség, a növény életében s földrajzi el- 

 terjedésében is a legkirívóbb mozzanat. Az áprilisi fejlődést nem vizsgálhattam. Ez 

 a fejezetünk azonban nem a fenológiai számításokra kiszemelt, részint a ház körül 

 vagy hozzá közel élő fákkal foglalkozik, hanem kiválóan a vidéknek vadon termő, 

 jellemző és főkép fűnemű növényzetével. Nem is azokra a jelenségekre (lomb- 

 fakadás, lombhullás, gyümölcsérés stb.) s különösen a havi időhöz kötött kezdő- 

 désre ügyelünk, a melyet a fenologus látni óhajt, hanem az egész virágzásra, s 

 ennek a vidék természetével és az évszakokkal való összefüggésére, a hónapok 

 szerint való következésére, változásaira s más sajátságokra is. Leginkább a hegy- 

 lejtó'k növényeinek virágzásáról szólunk, a vízieké júniustól őszig egyenletesebb. 



A vegetatió ébredése a Balatonnál is a hóvirággal, ibolyával, a fehér sáfrány- 

 nyal meg a Gagea BoIiemica-Yd\ kezdődik. Korán termékenyülnek a mohák, a fák 

 közül a mogyoró, a somfa meg a magas körisfa, virágvasárnap táján a barkafa, 

 az egyház tavaszi öröme (szentelt barka). A tavasz első és jellemző füve, mint 

 részbeli havasi származék vagy rövid ideig tartó fejlődés, jobbadán aprótermetü 

 (Potentilla arenaria^ P. rubens, Aethionema, Alyssum Arduini, Lamium, Carex, a hagy- 

 másak \Muscari Transsilvanicum, Gagea\ és egynyári fü [Poa annua, Saxifraga 

 tridactylites stb.]), még ha nagyobbvirágú ( Pulsatilla grandis, P. nigricans, máj- 

 kökörcsin, Crocus albiflorus, Hclleborus dimietonini, tüdöfü, Corydalis ptmnla, Vinca 

 minor, V. herbacea) is, vagy egészen aprócska, gyakran egynyáréltű fű (Hutchinsia, 

 Ceratocephala, Veronica, Thlaspi, 260. old.); a Gagea Bohí'nnca-v\3\c majdnem csak 

 a virága bújik ki a földből ; míg a később virágzó rokon magasabb (a hagymás 

 Muscari comosum és Ornithogalum brevistyluni, valamint a tovább fejlődő pázsit 

 is) s inkább más-eredetű, déli vagy keleti (Uiplachne serotina). 



A tavaszi, aránylag kevés fű között feltűnő az a szám, a mely állandóan két 

 levéllel bújik ki (hóvirág, Scilla bifolia, Gagea Boheuiica, G. arvensis, G. pratensis 

 var. bifolia Borb. foliis radicalibus binis, rara), a mely lombfakadás előtt porzik 

 vagy virágzik (az említett fák, Daphne Mezei-cum, kökörcsin, Tussilago, fűzfa), a 

 törpeszárú, rózsáslevelű {Primula acaulis, ibolyák), virágszálas (Primula, Androsacc, 

 Draba, Erophila), télizöld (Asarum, Viola alha), az aljafás (Helianthemum canum), 

 általában olyan alak, a minőt a 216 — 17. old. mint havasi vonást említettünk. Ezek- 

 nek a tavaszi füveknek a virága többnyire egy- és sötétszinű (217. old.), nem tarka. 

 Legszebb piros a törpe mandola, mint a japáni biborbirs (Cydonia Japonica Thunb.) 

 tavaszkor a díszkertben. 



Szembeötlő a tavaszi virágok közt az egyszíkűeknek nagyobb .száma: Sesleria 

 coerulea, a sás, sáfrány, Luzula, a liliomvirágúak, az Iris- és Amaryllis-{é\éWQ\ 



19 



