296 



Az úvszHkbtíli ntásfornidság a Balaton mellékén. 



megszokta és állandóan átörökölte. Eleinte a tavaszi meg a nyári fejlődés füve 

 között morfológiai különbség aligha volt, vagy szembeszökő nem volt. De mint- 

 hogy a tavaszi idő és állapot hatása a fűre más mint a nyárié, s minthogy a 

 tavaszi meg a nyári alak más földben és az évszakon kívül is, még más természeti 

 állapotban volt kénytelen fejlődni, virágozni és gyümölcsözni; lassanként, eleinte 

 apróbb, később szembeötlöbb morfológiai bélyegének kellett fejlődni, a melyről 

 azután a tavaszi vagy nyárelőző alakot vagy eltérést (aberratio verna, postverna, 

 praesolstitialis, praeaestiva) a nyári vagy nydrkövetö cltci-és-iö\ (aberratio aestiva, 

 postaestiva, postsolstitialis) a vizsgáló éles szem könnyen megkülönböztetheti, még 

 szárított állapotában, gyűjtése idejének följegyzése nélkül is Ilyen Tihanyon az 

 Androsace longifrons a tavaszi A. maxima-hó\ kialakulva. Nagy figyelemre méltó ez, 

 hogy a növény szervezete a korai vagy késő virágzással így harmóniái. A virág- 

 zás idejének a morfológiai bélyegekkel való megegyeztetése új irány, a melynek 

 nyomán a növénysystematikában, biológiában, sőt a növénygeografiában is bizto- 

 sabban boldogulhatunk. 



I.átni való, hogy növényeink része nem használja föl évenként való fejlődé- 

 sére az esztendei vegetálás kellő idejét, megelégszik mintegy a felével vagy még 

 kisebb részével, az esztendő elejéből ; a többi rá nézve kényszerű pihenés. Néme- 

 lyik késett mag fejlődésének inkább az esztendő második fele kedvezőbb, az esz- 

 tendőnek talán nedvesebb eleje készteti tavaszi veszteglésre. 



A nyárelőző meg a nyárkövető eltérésnek nem nagyon szembeötlő különb- 

 ségét eleinte a ílorista észre sem vette vagy csak némely élesebb-szemű látott 

 valami eltérést, mint faj vagy fajtát ismertette is, de az évszakkal való szoros 

 kapcsolatról kevés sejtelme volt. A különbség nem is lehetett nagy. mert a növény 

 esztendó'ről-esztendöre észrevehetetlenül, csak lassacskán változtatja bélyegét, s míg 

 a lassú változás az embernek szemébe is ötlik, könnyen ezer esztendők telhetnek 

 el. Kellő helyen, pl. kertben a változás hamarább, gyakran nagyon hamar látható. 

 Ezért lát a botanikus az < úgynevezett rossz fajokon < bélyeget, a mely más test- 

 vérfajáétól meglehetősen elüt, de még sokan elegendőnek nem tartják, hogy rá 

 más új fajt alapítani lehessen. Ez az alaktiló bélyeg (nota futura, n. nondum per- 

 fecta), mert valóban nagy idő múlva annyira kialakúl, hogy új fajt élesen választ- 

 hat el. Mások változó bélyeg-nék nevezik (nota variábilis), valóban változik is azaz 

 a kialakulás, jobban mondva a folytonos végtelen változás felé közeledik, de valami 

 fizikai ok visszahanyatlásra, visszaesésre is kényszerítheti, de alakulása ennek is 

 ugyanaz lehet. Ilyen alakuló, tehát még nem tetemes bélyeggel tér el egymástól 

 az évszakbeli másforma- sAg két alakja. Az évszakbeli másformaság (saisondimorfis- 

 mus) tehát az a sajátság, midőn eleinte egy szülő magvának ivadéka tavaszkor és 

 nyáron avagy őszkor nem nagy morfológiai eltéréssel virágzik. 



Ha két testvérfaj között, mely évi fejlődésében egymással az évszak szerint 

 váltakozik, nagyobb és állandó systematikai különbségek vannak, akkor külön faj- 

 nak, nem évszakbeli másformaságnak szokás mondani. Ilyen a Leucojum vernum, 

 meg a L. aestivum, a Spiranthes aestivalis és Sp. autumnalis, a hársfa (292. old.). 

 A kikirícsnek meg a sáfránynak is van őszi és tavaszi faja, pl. a Crocus veinus és 

 Crociris Banatica (Crocus iridiflorus, v. ö. 181. old.). Évszakbeli másformaság van a 

 korábban (boldogasszonyalma, sz.-ivánalma) és későbben érő gyümölcsök között. 

 Nagyon régen kialakult évszakbeli másformaság a kajszin és őszi baraczk. 



